Mr. Luthor. Hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg vil avslutte alle kontoene mine.
- Får jeg spørre hvorfor? - Er det noe problem?
Nei, selvsagt ikke. Men familien Luthor har vært kunde her i 12 år.
- Det er et sjokk. - Jeg vil ha alt i kontanter.
Vi skal gjøre vårt beste.
- Kan jeg få underskriften din? - Selvsagt.
Får jeg ser førerkortet, takk.
- Hvorfor det? - Denne underskriften stemmer ikke.
- Jeg må bekrefte identiteten din. - Jeg står her. Hva mer trenger du?
- Jeg beklager. Bankens politikk. - Jeg må ha pengene nå!
Fyll opp veska!
- Hva skjer, Lex? - Flytt deg!
- Tina! Hvor fikk du tak i dette? - Jeg lovet jo å løse problemene våre.
- Du rante vel ikke banken i går? - Jeg gjorde ikke det.
Lex Luthor gjorde det.
- Slutt! Du lovet ikke å gjøre det. - Jeg gjorde det for vår skyld.
- Noen kunne blitt skadet! - Vi har råd til et perfekt liv, mor.
- Ingen har et perfekt liv, Tina. - Lana har det.
Å stjele løser ikke problemene våre. Jeg gir det tilbake. Jeg "fant" det.
Mamma?!
Alarmtelefonen. Hallo? Er det noen der? Hallo?
- Hallo? Er det noen der? - Unnskyld. Det var ikke noe.
Det er utrolig. Hvorfor skulle Lex Luthor rane banken?
Jeg har sett en del rare ting i min tid, men dette tar kaka... nesten.
- Han fikk med seg 100 000 dollar. - Jeg kjenner Lex. Det var ikke ham.
Jeg vet at han er en venn av deg, Clark. Men du så ham selv.
- Jeg vet ikke hva jeg så. - Det må være en rimelig forklaring.
Det håper jeg også. Det ville være synd om jeg hadde en ond tvilling.
Lex. Vi hørte ikke bilen.
Får jeg komme inn? Jeg lover at jeg ikke har skytejern.
Hvorfor sitter ikke du i arresten?
Fordi jeg holdt en mottakelse for 200 selgere i Metropolis da det hendte.
- Har politiet noen ledetråder? - Nei.
Derfor vil jeg snakke med deg. Så du faktisk denne personen?
- Ja, han så ut akkurat som deg. - Men fingeravtrykkene var gale.
Er du sikker på at du ikke så feil?
- Hva skjer nå? - Jeg håper at pengene dukker opp.
Avisene vil juble imens. Visse folks holdning til meg vil bli styrket.
Jeg må på jobb.
Beklager det med vinduet. Jeg lover at jeg ikke er noen mesterforbryter.
En mesterforbryter ville brukt maske.
Slutt å glo, gutt.
- Kjeder vi deg? - Beklager. Jeg har vondt i hodet.
Du må få fart på blodomløpet! Kom igjen, gutter!
Du løper ti runder hvis Ross slår deg. Kom igjen, Clark! Fort!
Det virker som om noen må løpe.
Hva er i veien, Clark? Hva er det, Clark? Clark!
Er du uskadd, Kent? Hva skjedde?
Så i disse glimtene ser du altså gjennom alt, både folk og ting?
Iblant igjennom. Andre ganger er det røntgen.
- Uten varsel? Det skjer bare? - Jeg får hodepine. Så begynner det.
- Du kan nok kontrollere dette. - Hvordan kontrollerer man sånt?
- Du må trene. Øynene har muskler. - Moren din har rett.
Du må lære å styre øynene, så dette ikke skjer tilfeldig.
Det høres jo flott ut. Hvordan gjør jeg det?
Lana? Du har besøk.
- Hei, Lana. - Tina! Du var ikke på skolen. Alt ok?
Ja da. Mamma er ikke frisk. Men det går bedre nå, så...
Du har sluttet med heiagjengleding, så Nell har forvist deg til garasjen?
Hun har så mye kaos her. Jeg prøver å hjelpe henne.
- Har hun tilgitt deg at du sluttet? - Ikke ennå.
Nå får du mer tid til de upopulære vennene dine.
Du er ikke upopulær, Tina.
Og hva skjedde med jenta som ikke brydde seg om hva folk syntes?
- Hun begynte på videregående. - Moren din styrer da ikke livet ditt.
Du skal være glad for at Nell bryr seg. Hvis noe skjer med moren min...
Ingen ville nok hatt meg. Jeg hadde nok havnet i et fosterhjem.
- Takk for den oppmuntringen... - Hva vil du at jeg skal si?
- Du har det perfekte livet. - Vil du ha det? Du kan få det.
Jeg nøyer meg med antrekket.
Ville det ikke vært kult hvis vi var søstre?
Ville Nell adoptert meg hvis noe skjedde med moren min?
Ingenting skal skje med moren din, Tina.
Skjedde det igjen? Vi drar hjem.
Det er i orden. Skulle ikke du i antikvitetsbutikken?
Hallo?
Mrs. Kent! Jeg mener Martha.
- Hvordan går forretningene? - Strålende. Jeg vurderer å selge her.
- Jeg trodde du var glad i butikken. - Jeg valgte aldri dette livet.
- Er Tina inne? Jeg så henne gå inn. - Borte hos Lana. De er uatskillelige.
- Jeg kunne sverget på... - Du må se syner.
Jeg trenger litt frisk luft.
- Jeg skulle hente lampa. - Lampa?
- Den du pusset opp for Jonathan. - Å ja, den. Den er på bakrommet.
- Den er ikke helt ferdig... - Jeg fant denne under kista.
Så surrete jeg er! En kunde betalte kontant.
Det er mye penger. Du burde være forsiktig.
Kom innom i neste uke. Den er klar da.
- Du glemte veska, Mrs. Kent. - Vi er visst begge surrete i dag.
LEX LUTHOR RANER BANK
Clark!
- Er du uskadd, mor? - Clark?!
- Politiet fant pickupen forlatt. - Var det noen andre som så føreren?
- Jeg kunne sverget på at det var deg. - Flere har visst synsfeil her.
- Hvordan fikk de tak i nøklene dine? - Aner ikke. Jeg var bare i antik...
- Hva er det, mamma? - Rose oppførte seg veldig snålt.
Jeg fant 5000 dollar på golvet. Bankens navn sto på båndet.
- Hun sa en kunde betalte, men... - Tror du at det er fra ranet?
Rose tok nøklene dine, ble til Clark og prøvde å kjøre deg ned?
- Du har rett. Det er sprøtt. - Jeg tror ikke det.
Jeg så et glimt at Tina Greers skjelett. Det var snålt og grønt.
- Det så ikke menneskelig ut. - Tina ble født med en skjelettsykdom.
Stakkaren fikk masse medisiner. De trodde ikke hun ville overleve.
Hun ble bedre etter treårsdagen.
- Like etter meteorregnet, hva? - Ja.
- Hva tror du at Tina gjør? - Jeg vet ikke.
Jeg så det samme snåle synet etter ranet... tror jeg.
- Skulle ønske jeg kunne styre det. - Prøv å fokusere, som på teleskopet.
Du kan begynne med noe lite.
Si meg hva jeg holder i hånda nå.
Lommekniven din.
- Du kunne se gjennom hånda mi. - Du har alltid kniven i den lomma.
- Hva er i veien, skatt? - Du løy for meg om moren min.
- Kan jeg hjelpe deg? - Roger Nixon, Metropolis Inquisitor.
- Kom deg vekk fra bilen min. - Bildet fikk fart på opplaget vårt.
- Tegneserieblader er mer troverdige. - Hva med dette?
Er det oppdiktet? Ungdomsrullebladet ditt?
Fengslende lesning. Faren din må ha betalt mye for å få dem til å tie.
- Det rullebladet er sperret. - Jeg er en oppfinnsom fyr.
Jeg kom på en oppfølger da jeg så det bildet:
"Lex Luthors ville ungdom i Metropolis!"
- Høres "Club Zero" kjent ut? - Ett ord, og jeg saksøker deg.
Saksanlegg tar mange år. Da er ånden ute av flaska, -
- og alle vil vite at den nye, bedre Lex Luthor bare er en fasade.
Vet du hva jeg tror? Det der ville vært trykt nå hvis du ville det.
- Du er ute etter smøring. - Det er et forretningsforslag.
- 100 000, og rullebladet fordufter. - Uhederlig, men du er jo journalist.
Tror faren din at han kan gjemme deg her for godt?
Du har ett døgn før det kommer på forsiden.
Jeg løy ikke for deg, Lana. Jeg sa at moren din ville vært stolt av deg.
Hun var glad i deg.
Du fortalte et eventyr om en kvinne med et perfekt liv. Men det var løgn.
Du sa at hun var så glad i heiagjengleding. Hun avskydde det.
Hun ville se verden, ikke bli i Smallville.
- Ville du høre at hun var ulykkelig? - Jeg ville gjerne hørt sannheten.
Moren din var en vanlig tenåring. Gode og dårlige dager.
Jeg har hele livet prøvd å leve opp til en Laura Lang som ikke fins.
Du leser en 17-årings dagbok. Et øyeblikksbilde av livet hennes.
Det er som om jeg har skrevet dette selv.
Moren din var den glupeste og vakreste i klassen.
Vet du at hun ble valgt ut til å holde eksamenstalen?
Dagboka sluttet nok før det skjedde. Du skulle hørt den talen hennes.
Hva sa hun?
Alt som hadde boblet opp i henne i 18 år.
Hun sa at hun ble kvalt i Smallville.
- Har du en kopi av den? - Nei.
Men jeg glemmer aldri den første linjen:
"Jeg utrettet aldri noe her, men kanskje barna mine kan det."
Hallo, Clark!
- Er alt i orden? - Har dere merket noe rart med Tina?
Ikke noe som krever den dype konsentrasjonen din.
Det eneste snåle med Tina er at hun forguder Lana.
Hun er nærmest som en klon. Kom, så går vi.
- Lana! - Den jenta har sporsender på deg.
- Liker du genseren? - Den er flott. Jeg har en helt lik.
Vet det. Jeg kjøpte den i samme butikk. Og fant et smaragdhalsbånd.
Hvorfor blir jeg ikke overrasket? Vi ses til lunsj.
Er alt i orden? Nell sa at du ikke var i så godt humør.
- Ja da. Ikke tenk på det. - Bra, for jeg vil be om en tjeneste.
Mamma flytter til Metropolis. Hun vil ikke at jeg skal bytte skole...
...så jeg tenkte at jeg kunne flytte inn hos deg og Nell.
- For hvor lenge da? - Jeg vet ikke. Et par måneder.
Mamma vil betale dere for det. Penger er ikke noe problem.
Jeg kan til og med få en hest, så vi kan ri sammen. Er ikke det kult?
Jo... men jeg må tenke over det.
- Er dette greit for moren din? - Ja visst.
Hun vet at vi er bestevenner. Det var hennes idé.
- Jeg må bare snakke med Nell først... - Nell er så glad i meg.
Jeg trodde at du ville bli glad. Folk sier jo at vi ser ut som søstre.
- Jeg vet ikke om det er så lurt. - Jeg forstår. Så alt var løgn?
Du lot som du likte meg. Og du sviker meg når jeg virkelig trenger deg?
Du burde sagt ja, Lana! Det ville vært perfekt!
Clark! Hva feiler det deg? Hvorfor glor du på meg?
Jeg vet ikke. Unnskyld.
- Hva gjør du hjemme, Clark? - Er det flere problemer med synet?
Jeg klarte å styre det. Én gang. Jeg fokuserte. Det gikk.
- Hva fokuserte du på? - Tinas skap.
- Hva så du? - Pengene fra ranet.
- Jeg skal til å stenge. Hva er det? - Vi ser etter datteren din.
- Hun er ikke hjemme. Hva er galt? - Ransbyttet lå i skoleskapet hennes.
Tuller dere? Min Tina? Hvordan kunne hun være innblandet?
Det skal vi spørre henne om. Kan du ta henne med på stasjonen?
Selvsagt. Vi skal samarbeide. Hvem sa at de lå i skapet hennes?
En ungdom tipset oss anonymt.
- Hva gjør du, Clark? - Ser hvor mye småpenger jeg har.
Du kan jo ta dem ut og telle dem.
- Det er da ikke noe morsomt? - Har du hørt om Tina?
De fant pengene fra ranet i skapet hennes.
Virkelig?
Hun spurte om hun kunne få bo hos meg.
Flott. Dele rom med en bankraner.
Jeg sa at det ikke var så lurt. Jeg har nok problemer med Nell nå.
Jeg trodde at du sto tanten din veldig nær.
Hun vil at jeg skal bli noe jeg ikke er.
Det er som en dobbel identitet. Det er den personen alle ser, -
- og så er det den personen man selv vil være.
- Jeg vet hvordan det føles. - Det var derfor jeg kom hit.
Du er den eneste som ser hvem jeg virkelig er.
Jeg vil takke deg for det.
- Hva med Whitney? - Glem Whitney.
Jeg har hatt et godt øye til deg, som du har hatt et godt øye til meg.
Uansett hvordan du fant ut om pengene, -
- så burde du ikke blandet deg i livet mitt, Clark!
Ingen spor av Tina eller Lana.
- Så du henne bli til Tina igjen? - Meteorregnet påvirket henne nok.
- Så hun kan forandre utseende? - Ja. Og det gir henne krefter.
Tina kan se ut som hvem hun vil. Det er bare jeg som ser forskjellen.
Pete? Kast den gummiedderkoppen igjen, så tar jeg stiftepistolen!
- Får jeg komme inn? - Heiagjengkritikeren er syk.
Ukas leder?
Mitt halvårlige klaging på hvordan vi prioriterer.
Jeg liker det du har gjort med avisen.
Da er du i et flertall på én.
Unnskyld det med heiagjenglederen.
Jeg kan ikke slutte når er i "ingen nåde" -modus.
Jeg beundrer det faktisk. Du vet hvem du er og kjører den stilen.
Jeg setter pris på komplimenten, men du kom ikke for å muntre meg opp.
- Dere trykker vel eksamenstalene? - Jeg skrev ut fjorårets sovepille.
- Hvilket år? - 1977.
- Det er FD. - FD?
Før Datamaskiner, da diskoen hersket. Alt før det er BPP.
- Bare På Papir. - Du lærer fort.
La oss nå se. 77. Her har vi det.
"Saturday Night Fever" var temaet. "Styx" ble "århundrets band".
Og noen må ha tirret ledelsen.
"På grunn av det omstridte innholdet velger vi ikke å trykke årets tale."
Da var det nok det eneste som var verdt å lese.
Kanskje jeg kan spore opp noe. Vet du hvem som holdt talen?
Ja. Moren min.
- Vil du ha en drink? - Jeg vil bare ha pengene og dra.
- Jeg trenger vel ikke telle dem? - Jeg spanderer til og med veska.
Du er ganske fornøyd med deg selv, hva?
Faren min burde klart å få ting til å forbli borte for så mye penger.
Han er ikke så lur som han tror.
Originalen. Ha et godt liv.
Jeg får deg til å forsvinne hvis du går ut den døra.
Hva skal du gjøre? Skal du få meg drept?
Nei, du vil være svært så levende.
Men det vil ikke være noen beviser for at du fins.
Førerkort, pass, personnummer, bankkontoer. Alt blir slettet.
Med én samtale kan jeg sørge for at ingenting beviser at du lever.
Du bløffer.
Ring banken din og se om kontoen din ennå fins.
Hvis ikke mobilen alt er sperret...
- Hva har du gjort? - Slapp av. Du får en ny identitet.
Den blir litt mindre hederlig. Kanskje morder. Eller narkopusher.
Du kommer til å miste jobben, huset og familien.
Jeg skal gi tilbake pengene.
- Så er vi kvitt. - Nei, det er vi ikke.
For jeg vet at broren din arbeider for ungdomsdomstolen. Hva sa du?
At dere kan tjene godt på å stjele rullebladet? Han kan få sone for det.
- Hold ham utenfor dette. - Det var ikke jeg som trakk ham inn.
Du kom og trodde du kunne presse meg. At pappa må beskytte meg.
Når jeg får ting til å forsvinne, så forblir de begravd.
Hva krever du da av meg?
Hjelp. Faren min er besatt av Daily Planet.
Men folket leser The Inquisitor. Det er de som interesserer meg.
Jeg gir deg historier. Du skal trykke dem. Fjerne alt negativt om meg.
Du skal stå til disposisjon for meg hele døgnet. Følg etter meg!
- Hva skjedde med bilen din? - Jeg kjørte utfor ei bro i 100 km/t.
- Hvordan kan du fremdeles leve? - Det er det mysteriet du skal løse.
Hva er i veien, Clark? Hvorfor ser du sånn på meg?
Beklager. Det var ikke noe. Jeg var ikke sikker på at det var deg.
- Passer det dårlig? - Nei.
Jeg var ute og jogget, ville ikke dra hjem og havnet liksom bare her.
- Er du og Nell fremdeles uvenner? - Hvordan visste du det?
- Jeg er bare rask i oppfattelsen. - Jeg fant dagboken til moren min.
Jeg oppdaget at mye av det jeg føler, følte hun også.
Det er flott. Er det ikke det?
Det er flott, frustrerende og nifst.
Som om hun kunne se tvers igjennom meg. Har du følt det?
Mer enn du aner.
Det var som om hun snakket til meg da jeg leste ordene hennes.
- Og så var hun borte. - Du var heldig som iallfall fikk det.
Har du prøvd å finne foreldrene dine? De biologiske foreldrene dine.
Egentlig ikke. De er nok en million år borte fra livet mitt.
Hvis du fikk stilt dem et spørsmål, hva ville du da spurt om?
Hva som skjedde. Hvorfor de sendte meg bort.
Hvordan jeg kan finne ut av alt det rare i livet mitt.
Ingen av oss vil noen gang få et enkelt svar.
Jeg håper du finner det du ser etter.
Hei! Hadde ikke du prosjektet ditt?
Jeg ble tidlig ferdig. Jeg vil bruke litt tid på verdens beste kjæreste.
- Jeg har prøve i morgen. - Å ja. Det hadde jeg glemt.
Vi har jo resten av livet på oss.
- Hva går det av deg? - Mitt nye jeg. Liker du det?
Jeg kan absolutt venne meg til det. Trenger du skyss hjem?
Det går bra. Får jeg låne jakka? Jeg fryser.
Vi ses i morgen.
- Så Tina Greer kan bli hvem hun vil? - Jeg så det med mine egne øyne.
Beklager. Dette er Chloes område. Jeg skriver om sport og gutteting.
- Hun skriver om det uforklarlige. - Hun var opptatt med noe annet.
- Som vraking av "National Enquirer"? - Hvorfor er vi egentlig venner?
Fordi jeg stiller opp, selv når jeg tror du er sprø. Det er stengt
Ser du på "Cops"? Siste sted Tina vil gjemme seg, er i morens butikk.
Jorden til Clark!
- Er alt i orden? - Vi må ta inn her.
- Hvorfor det? - Det er en innskytelse.
Hva leter vi etter?
- Hvem er det? - Tinas mor.
- Hvordan visste du at hun var der? - Jeg ser tvers gjennom døra, Pete.
- Hvordan døde hun? - Brukket nakke.
- Jeg gjetter. - Tina tar nok buss til Metropolis nå.
Jeg tror ikke det.
- Hvorfor skrev hun Lanas underskrift? - Du sa at Tina er besatt av henne.
- Vil hun drepe Lana? - Verre. Hun vil bli Lana.
Jeg fant dagboken din, mamma. Den du skrev på videregående.
Plutselig er ikke samtalene våre like ensidige lenger.
Jeg prøvde å finne eksamenstalen din, men de trykte den ikke.
Hver gang jeg kommer nærmere deg, så er det noe som river meg bort.
- Hva gjør du her, Whitney? - Tanta di sa at du var ute og red.
Jeg snakker bare med foreldrene mine.
De er døde. Du har et herlig liv, men du ser det ikke engang.
Du har ingen rett til å være ulykkelig.
De kommer ikke tilbake. Forstå det.
- Hva er det du snakker om? - At du ikke fortjener livet ditt.
Det gjør jeg.
Clark!
- Hva gjør du her? - Jeg skulle spørre deg om det.
- Hvor er Lana? - Jeg vet ikke.
Jeg vet at hun var her, men jeg finner henne ikke.
Hva er det? Er du ikke frisk?
- Tina? Hvor er Lana? - Tina fins ikke lenger!
Jeg lever også med en hemmelighet. Jeg vet hva som hendte moren din.
Det er et helt liv siden. Ikke tenk på Lana. Du kommer snart til henne.
Jeg trodde jeg hadde drept deg. Jeg begår ikke samme feil to ganger.
Hvor er Lana?
Hvem er du?
- Hvor er hun?! - Hun er død.
Lana!
- Jeg hørte hva som skjedde. - Ville du se at jeg var uskadd?
Jeg bryr meg alltid om deg, men jeg kom ikke for å treffe deg.
Lana? Jeg har gravd litt.
EKSAMENSTALE 1977 Herregud! Hvordan fant du det?
Hvis jeg sier det, så må jeg drepe deg. Du har hatt nok dramatikk.
- Takk, Chloe. - Ingen årsak.
- Hva med Tina? - Hun kan ikke skade noen flere.
Utrolig at jenta gjorde alt det.
Jeg forstår det. Man lever med en evne man må holde hemmelig.
Man misunner alle de normale. Man vil bare være en annen.
Du liker henne virkelig, hva?
Hva ville du gjort hvis du kunne sett alt?
Jeg ville lært å lukke øynene.
Som Smallville videregåendes rektor vil jeg presentere årets taler:
Miss Laura Hawkins!
Mine damer og herrer, god kveld.
De ordene innleder alle eksamenstaler.
Jeg sier dem med vilje, for resten av talen er ikke like beroligende.
Jeg utrettet aldri noe, men kanskje barna mine kan gjøre det.
Da jeg kom til Smallville videregående...
Tekst: Tor Hundstad Iyuno-SDI Group