Den har tilhørt Alexander den store. Mønsteret står for styrke og mot.
Jeg kunne ikke tenkt meg å kjempe med det på brystet.
Mørke tider krever mørke metoder. Fiender trodde han var uovervinnelig.
Jeg ante ikke at du var historienerd.
Jeg er interessert i folk som hersket over verden før de fylte 30.
- Du har noen år igjen, Lex. - Jeg ante ikke at du var her, Lana.
- Har ikke Lex sagt noe? - Det må jeg ha glemt.
- Jeg lar dere to være alene. - Har du det hyggelig?
Jeg føler meg litt for avslappet kledd.
Whitney føler seg like ubekvem, hvis det hjelper.
- Er Whitney også her? - Kom og sett deg hos oss.
Jeg skal bare rive Nell løs fra smykkene, så vi kan gå og spise.
- Hvor skal du, Clark? - Jeg trenger litt frisk luft.
Du vil aldri få henne hvis du alltid flykter fra fienden.
- Whitney er ikke fienden min. - Jo da.
Og jo før du innser det, jo før kan du vinne Lana.
Hold vennene dine nær og quarterbacken nærmere.
Alltid en håpløs romantiker.
- Victoria? - Jeg beklager. Forstyrrer jeg?
Clark. Dette er Victoria Hardwick. En svært gammel venn.
- Sjampanje? - Hvor nær skal du holde henne?
Vi må snakke sammen senere, Clark.
- Vil du ha en privat omvisning? - Jeg trodde aldri du skulle spørre.
Ser du dette? Det er bare pga. meg du ikke sitter i et bur nå.
Du har å skaffe meg mappene fra internavsnittet.
- Er den ene av dem din?! - Du har ett døgn til å finne på noe.
Begynn å tenke.
Velkommen til Metropolis.
Mer eller mindre...
La meg hjelpe deg, pappa.
Pass deg, så du ikke blir svett.
- Hvordan var det i Metropolis? - Bra.
Gi deg! Du var på en mottakelse på Metropolis-museet!
- Museet var fantastisk, men... - Men hva da?
Det skjedde noe.
Det kunne vært verre. Jeg fikk stoppet bussen før noen ble skadet.
- Er du uskadd, Clark? - Hva om noen så deg?
- Alle var på museet. - Det står ikke noe om noen vitner.
Jeg må gå på skolen.
- Jeg er stolt av det du gjorde. - Det er vi begge to.
- Har du fått dem med deg? - Du vet jeg ikke burde gjøre dette.
Og jeg har ikke fyllekjøring på rullebladet.
Så mange tyttebærpolitifolk glemmer å nevne rullebladet på jobbsøknaden.
Hva syns du om Smallville?
Det minner meg om landsbyen i Wales der besteforeldrene mine bor.
Veldig malerisk og trygt.
Den siste stedet jeg hadde ventet å finne Lex Luthor.
Faren min henter meg tilbake til Metropolis om noen år.
Han lyver. Du fortjener noe bedre.
- Dro du over dammen for å si det? - Er ikke gammelt vennskap en grunn?
Jeg vil gjerne smigre meg selv...
...men døtre av industrimagnater pleier ikke å fly jorden rundt-
- for å besøke gamle flammer. Det gjør ikke direktører heller.
- Så du har hørt om det. - At du jobber for faren din? Ja.
- Hvordan har sir Harry det? - Han er fjern, utilgjengelig og rik.
- Du kjenner nok til typen. - Hva vil han med meg?
Han forstår at du har visse... negative følelser overfor faren din.
Sir Harry er alltid så god til å se det selvsagte.
Han håpet at de følelsene kunne være til vår fordel.
- Og vurdere stillingen i LuthorCorp. - Sendt han deg for å anspore meg?
- Jeg har savnet deg, Lex. - Jeg er rørt. Har du et forslag?
Først vil jeg ha noe annet.
- Enda en sviende leder? - Fins det noen annen type?
Hvor ble du av i går, Clark?
Jeg var ikke i form. Jeg trives ikke så godt i byen.
Man kan ta gutten bort fra gården, men ikke gården bort fra gutten.
Sullivan!
Er dette en spøk? Urolige foreldre har ringt hele formiddagen.
- Og hva har du sagt? - Det alle miljøvernetatene har sagt:
- Meteorsteinene er ufarlige. - Folk har rett til å vite om alt!
- The Torch er en skoleavis. - Sensurerer du meg?
Jeg krever at du gjør jobben din. Skriver om ting som angår skolen.
Idrett, danser og klubber. Jeg tar fra deg ansvaret.
Avisen blir stoppet fram til jeg finner en ny redaktør.
- Hva skjedde nettopp? - Jeg tror du fikk sparken.
- Vi må da kunne gjøre noe. - La meg snakke med Kwan.
- Takk, men hva kan du gjøre? - Jeg vet ikke, men la meg prøve.
God ettermiddag, Lex. Eller er det "Mr. Luthor" i Smallville?
Phelen. Ligger ikke Smallville noen fylker fra distriktet ditt?
Jeg må da ikke være i distriktet mitt for å besøke en gammel venn.
Vi var aldri venner. Ring kontoret mitt hvis du vil noe.
- Når skjedde det, Lex? - Hva da?
Når begynte du å vende folk ryggen? Jeg har reddet deg mange ganger.
- Uten min hjelp ville du vært død. - Faren min betalte deg.
Du fikk lønn for å løse problemer. Ikke lat som det var noe annet.
Du har et godt liv her. Det er synd hvis det blir ødelagt.
- Du kan ikke røre meg, og det vet du. - Jeg leter etter et vitne.
- Han så nok ulykken ved museet. - På hvilken måte angår det meg?
- Beklager. Jeg vet ikke hvem det er. - Jeg trodde dere var kompiser.
Du begynner nok å miste instinktet. Kanskje du bør pensjonere deg.
Hallo! Hallo?
Er det noen hjemme?
Pappa? Er det deg?
Metropolis-politiet.
Bra! Jeg vet ikke hva de har matet deg med, men det var imponerende.
Ikke like spennende som i går, men jeg ville være sikker.
- Hvem er du? - Jeg er din nye bestevenn, Clark.
- Hvordan vet du hva jeg heter? - Jeg spurte meg for.
Det er det fine med en småby. Alle er så ivrige etter å hjelpe til.
Det er ikke sånn i Metropolis.
- Hva vil du med meg? - Jeg trenger hjelp av deg.
For jeg utkjemper en kamp jeg ikke kan tape, Clark.
Skurkene vinner hvis jeg gjør det.
Og du har denne evnen som jeg trenger.
Jeg vil aldri hjelpe deg.
Du har en hemmelighet som du ikke vil ha avslørt.
Det var vel derfor du ikke ventet der til tv-kameraene kom.
Du gjør som jeg sier hvis du vil at det skal forbli sånn.
Kom innom den dyre kafeen i morgen, så prater vi om framtiden.
Godt mottak.
Så han slapp bare generatoren rett ned på deg?
Hvordan kunne han vite at du ikke ville dø?
- Han så meg stoppe bussen i går. - Kanskje vi burde ringe politiet.
Han er politiet. Jeg så skiltet hans. Metropolis-politiet.
Pappa.
- Beklager. Det var ikke meningen. - Du har ikke gjort noe galt, Clark.
Han ba meg treffe ham på kafeen i morgen.
Hold deg langt unna den fyren. Jeg skal spørre ham hva han vil.
- Og i mellomtiden...? - Lev livet. Besøk vennene dine.
Vi skal ikke la dette forandre noe.
Du ser ut som om du har en tung byrde.
Unnskyld overraskelsen, men det er ikke noe sted å banke.
Det gjør ikke noe. Takk for i går.
Det første besøket ditt i Metropolis, og du havner midt oppi en politisak.
Det må være en slags rekord. Betjenten kom til meg først.
- Hva sa han? - Ikke så mye.
- Det er kanskje det som plager meg. - Hva mener du?
De sender ikke kriminalbetjenter for å etterforske trafikkulykker.
Jeg tok en telefon. Det viste seg at saken offisielt var avsluttet.
Du vil absolutt ikke ha noe med Phelen å gjøre, Clark.
- Kjenner du ham? - Ja, dessverre.
Jeg hadde noen juridiske problemer i Metropolis.
- Alvorlige? - Dyre.
Faren min mente at vi kunne gå til betjenter som Phelen.
- Så han er en møkkete snut? - Han gjør det som må gjøres.
Han planter beviser og forfalsker rapporter.
Hvis han har et tak på deg, så kommer han til å utnytte det.
- Han ville bare snakke. - Da har du ikke noe å frykte.
Mr. Kent? Sam Phelen fra Metropolis-politiet.
Jeg regnet med at det var du som ville komme.
- Hva vil du med sønnen min? - Vi er begge fornuftige. Sitt ned.
Et fornuftig menneske slipper ikke en generator ned på en tenåring.
Vi vet begge to at den ikke kunne skadet ham.
- Greit. Hva vil du? - Jeg vil bare ha hjelp av Clark.
- Med hva da? - Se deg om.
Vet du hva du ser? Et tynt lag av sikkerhet.
Folk som jeg har sverget på å beskytte det.
Jeg står mellom forbryterne og de respektable borgerne.
Clark har... en gave.
Jeg vil bruke evnene hans til beste for saken min.
Du får ikke utnytte sønnen min.
Jeg har i formiddag gransket det lokale politiets rapporter.
Clarks navn dukker ganske ofte opp.
- Clark har aldri gjort noe galt. - Han er aldri blitt pågrepet.
Men han har vært nær mange åsteder. Det kan jo være tilfeldig.
Eller så er det instinktet hans som gjør at han blir trukket inn.
Jeg skal gi deg alt du vil ha, hvis du bare ligger unna familien min.
- Jeg vil ha sønnen din. - Nei.
Du vil få høre fra meg.
Jeg avslører jo det jeg vet hvis du ikke går med på å hjelpe meg.
Har du flaks, blir Clark forsøksperson.
I verste fall blir han et misfoster i ei krukke.
Det vanlige livet hans er uansett slutt.
- Du bør ikke presse meg! - Ta det rolig, Mr. Kent.
Vi snakket bare sammen. Hvis jeg var deg, -
- så ville jeg lært å styre raseriet. Du kan få store vansker.
- Hei, Clark. Går det bra? - Ja da. Jeg forsker bare litt.
- Hørt noe fra Lanas møte med Kwan? - Det ordner seg nok.
- Hvordan gikk det? - Vel... det var interessant.
- Når kan vi gi ut det neste nummeret? - I overmorgen.
Men Kwan utpekte meg til den nye redaktøren.
Spol tilbake det båndet. Si det siste om igjen.
Kwan sa at jeg burde bestemme siden jeg var så engasjert.
- Jeg nekter å tro dette! - Det var den eneste måten.
Det holder ikke å være heiagjengleder?
Redaktør i skoleavisen ser kanskje bedre ut på en universitetssøknad.
- Du kan skrive i mitt navn en stund. - Så jeg skal jobbe for deg?
- Avisen er fremdeles din. - Vent. Det er ikke så dumt, Chloe.
- Du må selvsagt ta hennes parti. - Jeg tar ikke noens parti.
Nei da, du er jo helt objektiv i alt som gjelder Lana...
- Jeg må gå. - Nei! Ta skrivebordet mitt.
- Dette er ikke sånn som du tror. - Vet du hva det som er det snåleste?
I et millisekund trodde jeg at du var vennen min.
Hopp inn, gutt.
- Hva vil du, Phelen? - Faren din virker som en bra kar.
Han gjør alltid det er beste for familien. Det bør du også gjøre.
- Du har vel lest min fars forslag? - Det trengte jeg ikke.
- Så du er tankeleser også? - Jeg vet hvorfor du er her, Victoria.
Sir Harry vil overta LuthorCorp, og han trenger aksjene mine.
Dette er vel ikke din fars lille plan, hva?
Trodde du pappa ville respektere deg hvis du overtok LuthorCorp?
- Det vil han ikke gjøre. - Hva foreslår du, da?
Du ville spille på hatet mitt til faren min. Nå vil jeg spille på ditt.
Hvorfor overta ett firma når man kan overta to?
- Du vet at de ville ta livet av oss? - Antakeligvis.
Men det er det som gjør livet interessant.
Hva gjør vi her?
Forbryterne er ikke den største hindringen i jobben min.
Det er byråkrati. Hvordan skal jeg ta skurkene når jeg er bankbundet?
- Er vi ikke ute etter skurkene? - Ja da. De heter internavsnittet.
Sjefen for internavsnittet bor der oppe, i femte etasje.
- Jeg vil ikke skade noen! - Du henter bare noen mapper til meg.
Disse folkene i internavsnittet sliter med å stole på noen.
Nestsjefen har de følsomme mappene hjemme hos seg selv.
Han har et pengeskap. Du må finne det, åpne det og gi meg innholdet.
Jeg skal aldri plage deg igjen hvis du gjør dette for meg.
Jeg vet hvordan du er, Phelen. Lex Luthor fortalte meg det.
Din venn Lex er ingen engel.
Han har sine hemmeligheter, akkurat som deg. Leilighet 517.
Hei, Phelen?
Vil du ha mappene? Vær så god.
Ringte du etter dem?
Du begår den største feilen...
- God morgen, folkens. - Når kom du hjem i går?
Sent. Jeg hjalp Lana med avisen.
- Jeg glemte tiden. - Har... Phelen prøvd å kontakte deg?
Ikke tenk på det, far. Vi slipper unna ham for godt nå.
Ethan, Bob. Hva er det som foregår?
Vi har en rettskjennelse. Ransakelsesordre på eiendommen.
En ransakelsesordre? Kom inn. Hva gjelder dette?
Vi fikk et tips fra Metropolis-politiet.
Dere bør se på dette.
Han ser ut til å være skutt i hjertet.
Vil du forklare hva et lik gjør i låven din?
- Aner ikke. Jeg har aldri sett ham. - Denne lå under setet i pickupen.
Den er ikke min. Jeg aner ikke hvordan den kom dit.
Jeg beklager, Jonathan. Vi må pågripe deg.
Det er i orden. Ring Bill Ross, og be ham treffe meg i arresten.
- Dere får ikke ta ham med! - Clark!
Jeg trenger deg her. Og du må være sterk.
Jeg følger etter dem i bilen.
Sånn går det når du leker helt, Clark.
Du er ganske lur, men du glemmer at jeg har drevet på med sånt lenge.
- Hvem var den mannen? - Trodde du at du kunne lure meg?
Jobben min handler om scenarioer. Man har ikke én plan, men ti!
Det er sånn man overlever! Ærlig talt ga du meg ikke noe valg!
- Få faren min ut av arresten. - Du ødela for meg. Jeg ødela for deg!
- Fortell dem hva du gjorde! - Hva er det, Clark?
Skal du drepe meg? Tror du at det er løsningen?
- Jeg vil ha ham ut! - Da vil vi begge noe.
Men du har mye mer å tape.
Jeg vil ikke ha flere overraskelser. Du skal få tenke over det du gjorde.
Hold deg i nærheten. Du hører fra meg.
- Hva gjør du her, Clark? - Gjemmer meg.
Jeg hørte om faren din. Jeg vet at det ikke er sant.
Takk.
- Hvordan går det? - Jeg tok meg nok vann over hodet.
Jeg ville bare hjelpe Chloe, men nå har jeg herpet alt.
Sånn går det når man leker helt.
Jeg vet hvordan det føles. Tenker du noen gang-
- at din tantes liv ville vært enklere hvis hun ikke hadde adoptert deg?
Hva er det som foregår, Clark?
Jeg gjør bare alltid livet vanskelig for foreldrene mine.
Du kan ikke gi deg selv skylden. Alle familier har det vanskelig iblant.
Jeg ville rømme da jeg var ti år. Nell fant meg på bussholdeplassen.
Iskald. På veien hjem spurte jeg om hun angret på at hun adopterte meg.
Hun stoppet bilen. Det hadde begynt å snø.
Hun så meg inn i øynene og sa at det var det beste hun hadde gjort.
Hun var ikke mindre glad i meg fordi jeg var adoptert.
Men hun bekymret seg mer for meg.
- Jeg må gå. - Ikke vær redd. Det vil ordne seg.
- Hei, gutten min. Hvor er moren din? - Politiet avhører henne.
- Jeg løy for deg. - Hva mener du?
Jeg traff Phelen om igjen.
- Når da? - I går kveld.
Vi dro til Metropolis, og jeg brøt meg inn i en leilighet.
Jeg fant et pengeskap med hemmelige mapper.
- Å, Clark. - Jeg hadde ikke noe valg.
Det ville han ha deg til å tro. Men man har alltid et valg.
- Jeg beskyttet deg og mamma. - Det kan du ikke gjøre ved å lyve.
Og det er mer.
Phelen kom tilbake da du var blitt pågrepet.
Jeg ble så sint at jeg grep tak i ham. Et øyeblikk ville jeg...
Jeg ville drepe ham.
- Men det gjorde du vel ikke? - Nei, men det var nære på.
Tro meg, jeg vet alt som er å vite om å miste besinnelsen.
Men du kan bare ikke gjøre det. Dette er Phelens spill.
Han spiller på redselen og sinnet ditt, men du må ikke gi opp.
- Hva så? Jeg lar ingen skade dere. - Det vet han.
Men det er ingen vei tilbake når du har gått over den grensa.
Clark! Jeg hørte nettopp om faren din. Går det bra med ham?
- Han holder ut. - Vås. Faren din har ikke drept noen.
Jeg finner delstatens ti beste advokater på fem minutter.
- Advokater hjelper nok ikke nå. - Det er Phelen, hva?
- Hva slags tak har han på deg? - Ikke bland deg inn i dette!
Du tror kanskje at du vet hvordan en som Phelen tenker, men du tar feil.
- Du høres ut som en ekspert. - Jeg forstår hans verden.
Han sa at du har hemmeligheter.
Det er deler av livet mitt jeg ikke er stolt av.
Jeg vil ikke at dere skal bli såret. La meg hjelpe deg.
Det kan du ikke, Lex! Jeg må gjøre dette selv.
Er du opptatt, Clark?
- Hva vil du med meg? - Det er komplisert.
Etter i går spør internavsnittet meg om ting jeg ikke vil svare på.
- Det er ditt problem. - Nei, det er vårt problem.
Men det neste oppdraget vårt blir det siste.
Jeg bryr meg ikke. Du kan fortelle hele verden om meg.
Du bryr deg kanskje ikke om deg selv, men tenk på foreldrene dine.
Faren din er i arresten for drap.
Han kommer til å miste gården uansett om han blir frikjent.
Jeg kan fremdeles få alt det der til å forsvinne. Hva blir det til?
Hva gjør vi her?
Siden jeg ikke fikk internavsnittets mappe, -
- så vil jeg hente pensjonsforsikringen min.
Brystplata? Skal jeg stjele den for deg?
Jeg blåser i plata. Jeg vil bare ha juvelene til ti millioner fra den.
Kom igjen.
- Skal vi bare storme inn? - Ikke akkurat.
Metropolis-politiet har tegninger over alle sikrede bygg.
Jeg vet mer om stedet enn arkitekten. Koblingsboks for sikkerhetssystemet.
- Du får åpne det. - Er det ikke alarm på det?
De setter bare alarm på ting de tror noen kommer gjennom.
Jeg begynner å kjede meg. Du gjør dette hvis du vil ha tilbake livet.
Kameraene er én ting. Hva med vaktene?
De blir snart veldig travle.
Metropolis-museet? Dere må ut av bygget. Det er en bombe der.
Kameraene er døde i Luthor-salen.
Vis meg trolldommen, gutt.
Vi kommer til å bli et flott lag.
Vi blir aldri et lag.
Fingeravtrykkene dine er nå på brystplata!
Du er kanskje sterk, men du er ikke skuddsikker!
Hva er du?!
Pistol! Ned!
Phelen! Hvor er Clark? Jeg vet at han kom hit sammen med deg.
Bare fortell meg hva slags tak du har på ham.
Dra til helvete, Luthor.
Siktelsen er henlagt.
- Delstaten og politiet beklager det. - Endelig er det slutt!
For denne gangen. Dessverre fins det flere som Phelen.
- Hva gjør vi den neste gangen? - Det vet jeg ikke, gutt.
- Vi får ta oss av det når det skjer. - Jeg kan slutte å bruke evnene mine.
Det løser ikke noe. Evnene er en del av deg. Du kan ikke leve i redsel.
Men det ville ikke skade hvis du var mer forsiktig.
Er du sikker på at ingen så deg i går kveld, Clark?
Jeg er helt sikker, mamma.
Miss Lang!
- Hva er dette? - En nyhet.
- Det kan absolutt ikke godtas. - Den oppfyller alle kravene dine.
Den handler om elever, og det er ikke noe om mutanter.
Gjorde du dette fordi du trodde jeg ville gi Sullivan jobben tilbake?
Jeg gjorde det fordi det er riktig. Chloe er skapt for denne jobben.
- Mye lidenskap, men slurv med fakta. - Men jeg kan jobbe med det.
Vil du ha tilbake jobben, så får du ikke trykke noe du ikke kan bevise.
- Har vi en avtale? - Ja. Takk, rektor Kwan.
Ikke takk meg. Takk miss Lang.
- Gratulerer. Du fortjener det. - Takk.
Du vet... Lana, jeg beklager at jeg klikket i vinkel forleden dag.
Avisen er identiteten min. Det er det eneste Clark og jeg gjør sammen.
- Da jeg så deg her... - Trodde du at jeg ville stjele Clark?
- Ingen har sagt at jeg er fornuftig. - Jeg vil være vennen din, Chloe.
Men jeg vil ikke komme mellom deg og Clark.
Nei da. Slapp av. Det er ikke noe mellom oss. Vi er bare gode venner.
- Og du, da? - Samme greia. Vi er bare venner.
Bra. Godt at vi fikk det ut av verden.
Nå skal vi se hva du har rotet til mens jeg var borte.
- Kommer du og legger deg? - Snart.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno-SDI Group