Ni har en kvart på er. Stormen är på väg hitåt.
- Vilka stenarter måste vi hitta? - Rosenkvarts och meteorsten.
Vi ser vem som hittar dem först.
Jag har en.
Du är en riktig spårhund.
Hej, Clark.
Hej, Lana.
När är den här stenjakten över?
Hittar du inget?
- Hon pratar mer än gräver. - Geologi är totalt meningslöst.
Jag kan beställa stenarna via internet.
Holly...
- Vill du ha en meteorsten? - Jag har redan hittat en. Tack ändå.
Du, lägg av att stöta på min tjej, annars sparkar jag dig i kulorna.
Du kan ju försöka.
Tur för dig att din farsa är lärare.
- Hur många prov har du samlat in? - Bara några. Glasögonen immar.
- Men pappa... - I skolan säger vi "mr Summers".
Du har tio minuter på dig. Se till att hitta varenda sten.
Tur att han inte är min farsa.
Har nån sett Eric? Han har tydligen gått vilse.
Jag kan hitta honom.
Eric!
Clark! Jag skulle behöva din hjälp. Jag har lastat allt hö...
- Hur är det? - Jag är bara lite trött.
- Pickupen sitter fast i leran... - Och korna får ingen mat.
Kan du hjälpa mig?
Beredd?
Vänta!
Knuffar du på?
Kom igen, vi har inte tid med...
Vad hände?
Jag vet inte.
Här är en ren jacka. Känns det bättre?
Jag vet inte vad som är fel. Varför blöder jag?
Det är nog en del av din utveckling. Eller också beror det på blixten.
Jag kommer väl att bli bra?
Nu måste du till skolan. Ring oss om det blir värre.
- Jag har aldrig varit sjuk. - Du är bara inte dig själv.
Du missade bussen. Du får skynda dig.
- Vad är det? - Snabbheten är också borta.
God morgon, mamma.
Du är sen. Jag hinner inte vänta.
- Varför har du så bråttom? - Jag har ett möte.
Jag kör dig när du är klar.
Tack.
- Mr Summers... - Inte den tonen.
Din lilla uppvisning höll på att kosta en elev livet.
- Jag har redan bett om ursäkt. - Det var dumt och själviskt.
Spara förmaningarna till klassen.
- Hur gjorde du det? - Du är ju lärare i naturkunskap.
Du får åka med din mor.
- Hur mår du? - Bra. Hurså?
Du ser ut som om du håller på att dö.
Jag mår bra.
- Vad är det? - Jag har ont i benet.
Du faller i bitar i dag.
- Eric, har du tid en stund? - Javisst. Vad är det?
Vi hann inte prata i går.
Tack för att du räddade mig. Det var dumt gjort av mig.
- Mår du bra? - Jag mår utmärkt.
- Är det inget som är förändrat? - Borde det vara det?
Nej... Skönt att du är oskadd.
Clark, du blöder näsblod.
Tack för skjutsen.
- Vill du komma in och hälsa på Nell? - Jag kan inte. Jag måste till affären
- Ska vi träffas i kväll? - Jag måste till pappa på sjukhuset.
- Hur ska han kunna återhämta sig? - Han måste känna att han har koll.
- Hur är det med dig? - Inget vidare.
Jag missar läxorna och träningen. Jag kan nog glömma stipendiet.
Titta förbi i kväll. Jag hjälper dig med läxorna.
Ska Nell sälja affären?
- Varför har du inget sagt? - Jag bestämde mig i morse.
- När hade du tänkt berätta det? - Du har aldrig varit intresserad.
Måste jag rådfråga dig?
- Ska du sälja biografen också? - Ja, det är en del av fastigheten.
- Du vet hur mycket den betyder. - Jag kan inte ta hänsyn till känslor.
Biografen har varit stängd i månader. Jag flyttar till en mindre lokal.
- Det måste finnas nåt annat sätt. - Jag tänkar bara på vår framtid.
- Jag är klar med höet. - Hur går det?
Det som brukar ta fem minuter tar två timmar, men annars är det bra.
Vi får vara glada så länge du inte blir sämre.
- Jag måste ta itu med staketet. - Jag tar hand om det i morgon.
- Jag gör det. - Okej, men kom ihåg en sak:
Det tog dig tolv år att vänja dig vid dina gåvor. Stäng grinden.
- Hur orkar du göra detta varje dag? - Tack vare åratal av träning.
- Bra jobbat, Roger. - Allt pekar på den förklaringen.
Du har väl anlitat en massa proffs?
En journalist röjer inte sina källor.
Du jobbar åt Inquisitor, inte Planet.
Jag vill kontrollera experterna. Du får tio tusen för varje namn.
- Detta kan bli en jäkla bra story. - Ingen kommer att få veta det här.
Och om det skulle råka läcka ut så får du och jag ett stort problem.
I motsats till den personliga relation som vi åtnjuter nu?
- Lex, vad gör du här ute? - Jag ville snacka. Har du tid?
Om du hjälper mig med staketet.
- Kan du inte lyfta den själv? - Jag har balat hö i två timmar.
Vad är det?
- Vi är väl vänner? - Ja, sist jag kollade så... Hurså?
Jag vill att du berättar vad som hände när min bil körde av bron.
Jag dök i och drog ut dig.
- Är det allt? - Vad är det?
Jag tror inte att du talar sanning och jag tror att jag vet varför.
Då får du berätta vad som hände.
Jag körde på dig i 100 km/h.
Sen slet du upp taket, drog ut mig och räddade livet på mig.
Du är min närmaste vän. Du behöver inte dölja nåt.
Tror du att jag döljer nåt för dig?
Ta hammaren och slå till mig.
- Jag tänker inte slå dig. - Om jag kan bli påkörd av en bil...
- Jag vill bara veta sanningen. - Jag försöker bara göra det rätta.
Duger inte det?
- Clark har fullt upp på gården. - Han har varit konstig på sistone.
- Clark beter sig alltid konstigt. - Han somnade på matten i går.
- Lämna tillbaka den. - Flytta på dig, grabben.
- Såg du?! - Otroligt.
- Tack. Det var fantastiskt. - Ingen orsak.
STÅLPOJKEN Smallvilles nye hjälte
- Nu vet vi vad som hände. - Det måste ha varit blixtnedslaget.
Du sa att Eric höll i en meteorsten. Den måste ha överfört dina krafter.
Alla år som jag har dolt det... Jag undrar om det var värt det.
Det är ingen som ifrågasätter Eric.
Det är bara nu, Clark.
Frågan är om det är tillfälligt.
Det sägs ju att blixten aldrig slår ner två gånger på samma ställe.
Jag gissar att dina krafter inte kommer tillbaka.
Det kanske inte är så farligt att vara normal. Det funkar ju för er.
Tack ska du ha.
Ni känner väl inte annorlunda för mig?
Clark...!
Du är vår son, oavsett om du kan ta traktorn i bänkpress eller inte.
- Vad gör jag nu? - Livet är inte lätt för någon.
Även om du är normal så är du Clark Kent.
Du är uppfostrad på ett visst sätt och det kommer aldrig att förändras.
Se det från den ljusa sidan. Nu behöver du inte gömma dig.
Försök ha lite roligt.
- Du är lite lättad, inte sant? - Han har ju alltid velat vara normal.
Han fick som han ville.
- Eric kastade killen tio meter. - Jag fick igen datorn och ett scoop.
- Toppen. - Hur kan du vara så nollställd?
Killen tog en väskryckare. Än sen?
- Tack för din artikel i tidningen. - Du räddade datorn. Den är mitt liv.
Det lät patetiskt.
- Vem myntade "Stålpojken"? - Det var jag.
Jag gillar det.
- Jag tyckte det var lamt. - Clark är bara svartsjuk.
Han måste vara försiktig.
Om du börjar kasta folk, så ska jag skriva snälla saker om dig också.
- Hur är det, Clark? - Det är toppen.
Vi tänkte köra en match, Ross. Du och Kent mot mig och Brent.
- Clark spelar inte. - Det gör jag visst.
- När började du spela? - Nu.
Försten till femton vinner.
Bra match. Om ni vill vara med så lirar vi varje tisdag och torsdag.
Varför flinar du? Vi förlorade.
Lex! Du minns väl pappa?
Sir Harry. Victoria. Jag har väntat i 45 minuter.
- Vi avslutade en affär. - Fick ni återvinningskontraktet?
Lex, du verkar upprörd.
Jag börjar undra om jag gjorde rätt.
Det spelar ingen roll, Lex. Det blir ingen affär.
Jag trodde att ni ville krossa min far.
Nej, det är ditt mål här i livet. Mitt är att ta över LuthorCorp.
- Hur ska det ske utan mina aktier? - Har du hört talas om Cadmus Labs?
- Jag har utvärderat dem i ett år. - Ditt arbete har just gett resultat.
Jag köpte dem för en timme sen.
Med vinsten från patenten så kan ni köpa LuthorCorp.
Hälsa din far från mig.
Kom.
Grattis.
Jag hoppas att det var värt det.
Ska du köpa de sista karamellerna innan stället säljs?
De skulle klara en nukleär vinter.
Du måste gilla dåligt ljud och gammalt popcorn.
Min föräldrar träffades här.
Pappa jobbade här när han pluggade och mamma skulle se "Närkontakt".
Hon blev uttråkad.
- Hur kan man bli uttråkad av den? - Hon kanske ogillade utomjordingar.
Hon pratade med pappa hela kvällen.
De hade aldrig lagt märke till varann i high school, men den kvällen...
...sa det bara klick.
Jag vet att det låter dumt, men jag känner-
- att det är det enda påtagliga bevis jag har av mina föräldrars existens.
Ibland måste man släppa taget för att kunna gå vidare.
Du har nog rätt. Dessutom kan jag inte förhindra det.
- Hur hittade du mig? - Nell sa att du var här.
Jag vill låna dina anteckningar. Jag slumrade till på lektionen.
Visst.
- Har du mått bra på sistone? - Ja. Hurså?
Inget särskilt. Du har varit lite mindre Clark Kent-lik.
Det är trevligt. Det är som om du slipper bära världens bördor.
Jag vaknade och insåg att mitt liv hade förändrats.
Jag insåg att jag inte kunde kontrollera allt.
Jag kanske också ska göra det.
- Har du sett tidningen? - Folk har ringt hela dan.
- Vad är det? - Ingenting.
Är du rädd för mig?
Vi är lite bekymrade över din nyfunna styrka.
- Varifrån kommer den? - Det måste ha varit blixten.
- Jag har bokat tid hos dr Litvak. - Jag är inte sjuk. Jag är speciell.
När du har blivit friskförklarad så tar vi dig till Metropolis.
- Vad ska vi göra där? - Jag känner en vid universitetet.
- Han vill träffa mig. - Studera mig, menar du?
Jag är inte ett av dina experiment.
Det här handlar om dig. Det handlar alltid om dig.
Du må vara speciell, men du bor under mitt tak och du ska lyda mig!
Jag ska inte åka nånstans!
Sätt ner mig, Eric.
Vad tänker du göra? Låsa in mig? Jag behöver aldrig mer lyssna på dig.
Jag kan göra vad jag vill och ingen kan stoppa mig.
- Vill du gå ut nån gång? - Vad sysslar du med?
Jag bjuder ut Holly.
Är du självmordsbenägen? Du ska inte gå ut med min tjej.
Tror du att du är nån bara för att du är med i tidningen?
- Brent! - Du är fortfarande en nolla.
Vad är det, Brent? Varför gömmer du dig?
Eric! Du kan inte göra så.
Jag menar allvar. Du kan döda nån. Du måste lugna ner dig.
Du är inte min farsa. Håll käften!
Låt oss vara, ditt missfoster!
- Bara lite högre. - Hur länge kommer det att göra ont?
Det går över om några veckor. Det som inte dödar, härdar.
- Clark...! - Akta revbenen, mamma.
- Hur är det med honom? - Inget verkar brutet. Vi kan röntga.
- Vi tar nog med honom hem. - Jag vill träffa honom om en vecka.
- Tack, doktorn. - Jag tar hand om pappersarbetet.
- Vad hände? - Eric flippade ur.
- Du borde inte ha gått emellan. - Jag ser det ändå som mitt ansvar.
- Clark, jag fick just höra. - Hej, Lex. - Jag går bort till pappa.
- Ville du kolla att jag var skadad? - Jag ville kolla att du mådde bra.
Jag har aldrig mått bättre. Du kanske kan köra över mig igen.
Jag är ledsen för det jag sa. Inget verkar vara som det ska.
- Tänker du sluta snoka? - Jag borde inte ha ifrågasatt dig.
Jag kan åberopa tillfällig sinnes- förvirring och sen glömmer vi detta.
Bara tillfällig?
Behöver du hjälp?
Ja... tack.
- Eric, var har du varit? - Jag behöver din hjälp.
- Din far pratade med rektor Kwan. - Nej, det var en olycka.
- Var inte rädd för mig. - Håll dig borta från henne.
- Vad gör du, pappa? - Jag sa ju att du måste ta ansvar.
Nu är det dags.
- Vad har ni gjort? - Du behöver hjälp.
Du är min pappa, du ska skydda mig.
Jag tittade förbi Erics föräldrar. De är rädda, Clark.
Var du nånsin rädd för mig?
Du... fick en del utbrott som liten.
Vi fick några hål i väggarna, men nej.
- Du är en bra grabb. - Eric är ingen dålig grabb.
Det tror inte jag heller. Han är bara en vilsen tonåring.
I början var jag helt knäckt-
men nu gillar jag det.
Jag kunde spela basket utan att oroa mig för att skada nån.
Jag kan träffa Lana utan att bli sjuk av hennes halsband.
Till och med det här är bättre än att gå nära meteorstenarna.
Polisen kunde inte rå på Eric.
- Jag måste stoppa honom. - Han skulle kunna döda dig.
Om han har min styrka så kanske han har mina svagheter.
Meteorstenarna?
Ingen annan kan stoppa honom. Det är jag, även utan mina krafter.
Vi har inga meteorstenar liggandes.
Jag vet var jag kan hitta en.
Jag hörde att ni ville träffa mig.
Hur gjorde du det, Lex? Cadmus Labs, det är värdelöst.
Jag vet. Ni kanske borde ha läst på.
Nu har ni blottat er för ett fientligt övertagande.
- Jag läste rapporten! - Det där du stal ur min dator?
Är det så här du fixar saker?
Så går det när man litar på familjen. Vi lägger ett bud på ert företag.
Jag ska hälsa min far från er.
- Hur kunde du göra så här mot mig? - Du gjorde det själv, Victoria.
- Det var ju bara affärer. - Var det affärer när du låg med mig?
Då vet jag vad du är.
- Vi kunde ha gått långt ihop. - Jag tänker gå långt på egen hand.
Du får titta till din pappa. Han såg inget vidare ut.
Jag körde förbi och såg att det lyste.
Hur är det? Jag ringde dig förut, men din mamma sa att du sov.
- Jag var väldigt orolig. - Förlåt.
- Hur kunde Eric bli så stark? - Ingen aning.
Tänk dig att vakna en morgon och ha såna krafter.
Det är skrämmande...
Tror jag. Det har inte hjälpt Eric.
Det är sant, men jag har alltid önskat att jag kunde flyga.
Ja, det hade varit nåt.
Vad är det?
Ditt halsband. Jag har aldrig insett hur vackert det är förrän nu.
Det här låter nog konstigt...
Får jag låna det?
Visst.
- Vad ska du ha det till? - Det är komplicerat.
Vad som än händer så lovar jag att du ska få tillbaka det.
Nu skrämmer du mig igen. Vad är det som händer?
Farväl, Lana.
- Vad gör du här, Clark? - Jag var orolig för Eric.
Se vad han har gjort med huset.
- Vet ni vart han tog vägen? - Han pratade om att bli kvitt det.
Han sa att det bara fanns en plats där han kunde göra det.
Eric!
Nej!
Eric?
Du borde ha släppt taget, Clark. Det hade varit bättre än att leva så.
- Varför hoppade du, Eric? - Jag ville testa mina gränser.
Men jag har tydligen inga.
Du kan anpassa dig. Du måste ge det lite tid.
- Hur vet du det, Clark? - Du måste ge det lite tid, bara.
Så med tiden kommer inte mina föräldrar att bli rädda?
Min drömtjej kommer inte tycka att jag är ett missfoster?
- Jag kan hjälpa dig. - Jag vill inte ha din hjälp.
Jag ska ge dem nåt att vara rädda för.
Det är inte lösningen.
- Kom igen. Vad hade du gjort? - Jag hade stoppat såna som du.
Inget på denna jord kan stoppa mig.
Du har fel.
Vi får väl se.
Jag fryser. Jag fryser så!
- Vad tror du händer med dem nu? - Jag vet inte.
De hade problem långt innan han fick dina förmågor. Hur mår du?
Jag känner mig normal.
Dina gåvor är en del av dig, men de gör dig inte till den du är.
Jag vet. Men de komplicerar våra liv.
När jag såg hur destruktiv Eric blev så insåg jag hur speciell du är.
Det beror på att Eric inte fick mina två största gåvor - dig och mamma.
Nu åker vi hem.
Hej, pappa. Hur går affärerna?
I morgondagens tidning står det om vårt övertagande av Harrys företag.
- Är jag omnämnd? - I tredje stycket.
Så går det när man litar på familjen.
- Jag är stolt över dig. - Tack, pappa. Det betyder mycket.
Dina "experter" hade fel om Clark. Han är bara en vanlig kille.
Det är inte möjligt. Hur förklarar du olyckan?
Det kan jag inte. Men jag lägger det bakom mig.
- Det är nåt skumt, Lex. - Du låter bli Kents. Är det förstått?
Har du nåt åt mig?
Bra bildkvalitet.
- Vem tog initiativet till mötet? - Vem tror du?
- Victoria? - Din far.
- Jag skulle just låsa. - Jag ville lämna tillbaka halsbandet.
Så vackert. Var har du fått det ifrån?
Av en vän. Det är gjort av bly.
Jag vill att du ska ha det. Då kan du skydda dina minnen.
Tycker du inte att jag ska bära det?
Jag vill inte att det står i din väg.
Ibland måste man släppa taget.
Hur är det? Nu har du hela världens bördor på axlarna igen.
Det är nog sant.
- Får jag följa dig hem? - Jag ska träffa Whitney.
En annan gång?
En annan gång.
God natt, Lana.
Översättning: Staffan Fröling www.sdimediagroup.com