Det er James Beels. Lionel Luthor. Han venter telefon fra meg.
Jeg blåser i om han sitter i et møte! Få ham ut av det!
Si at jeg har funnet noe! Nei, jeg vil ikke vente! Hent ham!
Haster det sånn!
Flytt deg!
Unna vei!
Er du uskadd?!
Kan du høre meg? Er du uskadd?!
Du må vekk herfra.
Dr. Hamilton. Opplegget vårt var da at du ikke får komme hit uten avtale.
Det har skjedd noe i laben. Et forsøk ble stjålet av en av dine ansatte.
- Ingen i LuthorCorp vet noe om deg. - Han monterte noe nytt utstyr.
Hva stjal han?
- En blomst. - Du må spøke.
Den heter nicodemus. Den har vært utdødd i 100 år.
Du skulle studere virkingen av meteorene på denne byen.
- Hvorfor kaste bort tid på blomster? - Jeg bestrålte frø, som lå i dvale.
Jeg vil vite virkningen på folk, ikke planter.
Det er et første skritt. Sånn er forskning. En prosess. En reise.
Du kan finne noen andre hvis du ikke skjønner det.
Hva heter han?
James Beels. Jeg fikk nettopp vite at han kom ut for en bilulykke.
- En annen sjåfør reddet ham. - Ikke si at det var Clark Kent.
Det var faktisk faren Jonathan.
Mamma? Pappa? Jeg hørte nettopp om...
- Det der ville jeg ikke se. - Jeg blir bare tatt imot som en helt.
- Hva er i veien med pappa? - Jeg vet ikke. Han er snål.
Clark? Det er fotballkamp på tv. Vil du se den sammen med meg?
- Har du ikke arbeid å gjøre? - Nei, pliktene kan vente.
Dessuten... fortjener jeg litt hvile. Du kan jo ta igjen det jeg taper.
Jonathan!
Godt å se at helterollen ikke har gjort deg overlegen.
- Jeg forstyrrer vel ikke? - Hei, Lex. Kom inn.
- Jeg ser etter Mr. Kent. - Hva vil du?
Du reddet en av mine ansatte. Jeg ville se at du var uskadd.
Nei, det ville du ikke. Du ville sjekke om jeg skulle saksøke deg.
- Nå er nok, Jonathan! - Nei. For jeg liker ikke Lex Luthor.
Eller Lionel Luthor. Og heller ikke vennskapet med sønnen min.
Nå er det nok, pappa!
Jeg går og tar en lur.
Drikker øl, slenger med leppa og kliner med mora di?
Gratulerer, Clark. Faren din er blitt tenåring igjen.
Han har vært stresset i det siste. Jeg lurer på om han bryter sammen.
Jeg likte at han rakket ned på Lex.
- Hva har du imot Lex? - Han lurte fabrikken fra familien.
Det er jo 12 år siden. Og det var faren hans.
- Hvorfor har du tidd? - I håp om at du ville se han var fæl.
- Hva er det høyeste ønsket deres? - Hyggelig å se deg også, Chloe.
Rektor Kwan sa at jeg må ta pulsen på alle. Så jeg har en meningsmåling.
- Så hvis dere gjør plikten deres... - Jeg ville klint med den jenta.
- Alle tenker visst på sex eller vold. - Det er menneskenaturen.
- Visste du at Pete ikke liker Lex? - Han er sjalu på vennskapet deres.
Hei.
- Har du et ønske, Lana? - Å klatre opp i vindmølla.
- Virkelig? Det største ønsket ditt? - Man kan visst se Metropolis derfra.
Men jeg tør ikke klatre opp.
- Jeg kan jo alltids dikte opp noe. - Nei, det er bra. Jeg liker det.
Ja vel, Clark. Nå er det din tur.
Clark. Husk at undersøkelsen ikke er forbudt for barn.
Det har vært flyforbud over Lana siden Whitneys far kom på sykehus.
Det fins andre jenter der du slipper et følelsesmessig minefelt.
Men jeg kan ikke bare slå av følelsene mine for henne.
Valget er ditt. Du kan sitte på loftet og leke med teleskopet...
...eller gå videre.
Hei.
Hva sier du til at vi går opp på høyloftet og morer oss litt?
Ikke nå. Noen her må jobbe.
Kanskje du kan ringe Lex Luthor og be om unnskyldning.
Hvorfor det? Jeg sa bare sannheten.
Jeg sa at du burde vise hva du føler, men du går for langt.
- Hva feiler det deg? - Ingenting.
- Jeg kjenner meg fri. - Du ser ikke frisk ut.
Du er glovarm! Gå og legg deg, så lager jeg suppe når jeg kommer hjem.
- Jeg vet noe bedre mot en feber. - Jeg må gå, vennen min.
Legg igjen beskjed.
Det er Jim Alexander i banken. Vi må avslå lånesøknaden deres.
Hei, Jim.
Jeg har slitt for lokalsamfunnet, og til gjengjeld er jeg blitt lurt.
Jeg kommer ned til banken, så må du avslå lånet mann til mann.
Da får jeg se om du har baller, eller om kona di har tatt dem også!
Hvor har du lært å kjøre, dust!
- Hva gjør du, pappa? - Byen har bare lurt meg.
- Nå har de gått for langt! - Ikke med hagla. Tenk deg om!
Jeg tenker helt greit, gutten min! Flytt deg!
Clark...
Pappa?
Symptomene hans tyder på et alvorlig allergisjokk.
- Hva kommer det av? - I går hadde jeg aldri sett noe sånt.
Men vi fikk inn et trafikkoffer i dag. Han har like symptomer.
Det er den fyren pappa reddet. Hvordan har han det?
Ikke bra. Han havnet i koma for en time siden.
- Hva gjør vi her ute? - De har de samme symptomene.
Det som rammet Mr. Kent, må være her ute.
- Hva leter vi etter? - Hva som helst.
Vrakrestene fra bilen begynner der og ender i grøfta. Skikkelig veiraseri.
Jeg tror jeg har funnet noe!
Hva har du?
- Beklager. - Vi stikker. Det ser ikke noe her.
Prosit.
Du har visst ikke vært helt ærlig mot meg.
Jeg sa jo at det er under kontroll.
Når to menn får en uforklarlig sykdom som det ikke fins en kur mot?
Jeg har forsket litt selv i dette ikke godkjente botanikkforsøket.
I 1871 ble bosetningen i Morley rammet av en underlig smitte.
200 døde nesten over natta. En prest skrev om det i dagboka.
Nybyggerne oppførte seg uvanlig. Han la skylden på en blomst.
"På Guds grønne jord var denne blomsten tyven i tempelet."
"Med et enkelt nys lokket den fram et menneskes dypeste instinkter."
Forskere har avfeid det som folketro.
Hvis du ikke tror på det, så gjør det vel ikke noe om jeg lukter på den?
- Hvorfor redde dem fra utryddelse? - Giften skal ha hatt bruksområder.
Jeg vil ikke finansiere prosjektene dine. Jeg er interessert i meteorene.
- Du ville vite hva de kunne gjøre. - Men ikke få folk på sykehus.
- Alle funn har sine følger. - Du vil tape mye hvis Kent dør.
Pakk sammen en av blomstene. Eksperter i Metropolis er klare.
Jeg blåser i forskningen din. Jeg vil bare finne kuren.
- Hva er det vi feirer? - Ikke noe.
Men la oss blåse i skolen i dag.
Jeg kan ikke. Jeg må i butikken, og så må jeg innom sykehuset.
Jeg er lei av unnskyldningene dine.
Du har ikke vært det minste morsom siden faren din ble syk.
- Jeg beklager, men dette er viktig. - Jeg føler meg fanget i forholdet.
Lana? Hva feiler det deg?
- Jeg vil bare ikke tie om noe mer. - Kanskje vi bør revurdere forholdet.
Helt greit. Det er slutt, Whitney.
- Har ikke du time, Clark? - Jeg er ikke i humør... til det.
- Hva er i veien? - Ingenting. Du er forandret.
- Liker du det? - Det riktige ordet er nok "gulp".
Jeg vet at du har det vanskelig, men ikke la det gjøre deg deppa.
- Det er vanskelig å unngå det. - Nøkkelen... er å tenke på andre ting.
La vennene dine være vennene dine. La dem distrahere deg.
- Stol på dem. - Jeg stoler virkelig på deg, Lana.
Bra. Så bli med meg.
- Hva gjør vi her inne? - Det er stille her.
Og det er også... forbudt område.
Lana. Jeg er nok ikke klar for dette.
Du tenker for mye, Clark.
- Jeg tror ikke du er helt deg selv. - Eller kanskje...
...er jeg mer meg selv enn før.
Lana. Dette er sprøtt.
Livet er ikke verdt å leve hvis det ikke gjør deg sprø.
Det er sånn jeg vil ha det.
Spørsmålet er... ønsker du det samme som meg?
- Skal du ikke hoppe uti, Clark? - Jeg tror ikke det.
Jeg vet at du vil ha meg, Clark.
Slutt å kjempe imot.
Du er ikke laget av stål. Eller hva?
Vent nå.
Er du ikke lei av å vente? Trenger du hjelp til å varme opp?
Strippet hun foran deg? Lana Lang i hennes fulle prakt?
- Det meste av den. Kwan så ikke noe. - Da har du noe å dagdrømme om.
Det var snålt. Som om hun ikke visste hva hun gjorde.
Hva fikk Lana til å bli mykporno?
- Først faren min, og nå Lana. - Ikke glem Beels.
- Dere må ha oversett noe på stedet. - Jeg var jo der, og jeg har det bra.
Dette er bare ikke logisk.
Vent. Vi var visst ikke alene der.
- Hvem er det der? - Jeg tror det er dr. Hamilton.
- Hvorfor sniker han rundt i skogen? - Jeg vet ikke.
Det er nok ikke tilfeldig. Jeg må snakke med ham.
Jeg må snakke med Lana. Det som skjedde far, skjer med henne.
Jeg vil ha mer enn "framskritt". Jeg var på sykehuset. De blir dårligere.
Hvor har du vært, Lana? Vi har ingen som kan overta!
- Hvorfor er det mitt problem? - Nell er i Metropolis. Du er nr. 2.
Jeg tar fri i ettermiddag, så vi må visst stenge tidlig.
Hør etter! Vi stenger tidlig, så vi spanderer kaffen. Drikk ut.
Jeg ringer tilbake.
Lana. The Talon stenger klokka ni.
- Ikke i dag. - Den nye holdingen imponerer ikke.
Du snakker med noen som la lista for opprør i puberteten.
Jeg hørte at du var en skikkelig slem gutt.
Det er ikke noe jeg er stolt av.
Du blåser i Talon. Du investerte bare fordi jeg ba deg om det.
Hvorfor gjorde du nå det?
Luthorene er kjent for baktankene sine. Så si meg, Lex:
Handlet det virkelig om fortjeneste?
Jeg er ikke sikker på hva dette er, men det er ikke deg. Går det bra?
Faktisk... er jeg litt nervøs.
Jeg trenger kanskje litt rettledning...
...av en som er litt mer...erfaren.
Hva sier du, sjef?
Lana? Hvor har du vært det siste døgnet?
Det angår ikke deg! Hva er problemet?
- Dette er ikke deg. - Fordi jeg ikke følger ordrer?!
Fordi jeg ikke gjemmer meg i hjørnet?
Jeg er ikke redd for livet nå, men alle foretrekker den usikre vesla!
Jeg er lei av henne og alt snakket om de døde foreldrene hennes.
Lana!
Dr. Hamilton. Chloe Sullivan fra Smallville Torch.
Vi snakket på Internett om meteorer. Hva gjorde du i skogen i går kveld?
Jeg leter alltid etter meteorer der. De syns bedre med lommelykt.
- Du så ikke meg og vennen min? - Jeg hørte stemmer og så lys.
Ungdommer pleier å feste der, men liker ikke selskap!
- Du var ikke på ulykkesstedet? - Hvilken ulykke?
Jeg må ha tatt feil. Unnskyld at jeg forstyrret.
- Hva gjorde du i skogen i går kveld? - Festet med vennene mine.
Lana! Vet Lex at du har bilen hans?
Han bør vite det nå.
- Det har skjedd noe rart med deg. - Det kalles selvtillit.
- For første gang er jeg fri! - Nei, det er du ikke.
Sier du! Du hadde meg i bassenget, men grep ikke sjansen.
- Jeg ser blikkene. Si hva du føler. - Du er syk, Lana.
- Du må på sykehus. - Svar nå. Er du forelsket i meg?
Du er så feig. Du kan jo ikke svare på et lite spørsmål. Kom og ta meg!
- Slutt, Lana! - Hva er det? Har du høydeskrekk?
Hva driver du med? Kom ned!
Lana!
Clark...
- Hva har skjedd? - De samme symptomene som pappa.
- Hvordan går det med pappa? - Han er i koma.
Legene vet ikke hvor lenge han kommer til å klare seg.
Mrs. Kent. Jeg flyr inn leger fra Metropolis og vil gjøre alt jeg kan.
- Jeg er lei for det, Clark. - Det er ikke din feil, Lex.
- Dr. Hamilton hadde denne boka. - "Nicodemus' dagbok".
Det er Smallvilles første mysterium. I 1871 gikk bosetningen opp i røyk.
Så Smallville var sprøtt alt før meteoren.
I boka snakker de om en blomst. Den ble kalt nicodemus.
Den frigjorde undertrykte følelser. Så fikk folk feber, og til slutt...
- Hvor finner vi denne blomsten? - De brente ned hele bosetningen.
De ville unngå spredning av årsaken. Den har vært utdødd i 100 år.
- Og Hamilton? Han er vel geolog? - Han er meteorfiksert.
Vi fant en avhandling som han skrev for seks år siden.
Han tror meteorstein kan brukes til å bestråle planteceller i dvale.
- Så han tok en "Jurassic Park"? - Og nå prøver han å dysse det ned.
Det er mer. Det var ikke dr. Hamilton som lånte boka. Det var Lex.
- Tror dere at han er innblandet? - Jeg sa jo at han er ond!
Bra.
Jeg ringer tilbake. Legene tror at de har isolert problemet.
Er det nicodemusblomsten?
- Jeg vet at du lånte dagboka. - Ja, det gjorde jeg.
- Hvorfor det? - Huset mitt står der bosetningen var.
Jeg kom til å tenke på boka da jeg hørte om din fars symptomer.
- Hvorfor sa du ikke noe til meg? - Jeg grep etter halmstrå i eventyr.
Kjenner du dr. Hamilton?
- Ikke lyv for meg! - Ro deg ned, Clark.
Jeg vet at du er urolig for faren din og Lana, men jeg lånte bare boka.
Jeg er ikke ansvarlig for dette, men jeg gjør alt for å rette på det.
Det er sant, Clark.
- Hold lommelykta lavt nede. - Er du ekspert på innbrudd?
Vær forsiktig.
Hva skjedde, Pete? Er du uskadd?
Pete?
Leter du etter meg?
- Aner du hvor vakker du er? - Du må på sykehuset.
Det stemmer. Ikke bry deg om Pete. Han er bare moromannen.
- Du er jo bare svak for Clark. - Ro deg ned. Jeg ringer Clark.
Han er sammen nok med sin nye bestevenn Lex Luthor.
- Gi meg nøklene dine. - Hvorfor det? Hvor skal du?
Jeg mener det, Chloe. Gi meg de fordømte nøklene!
- Hvordan går det med ham? - Ikke bra.
Mr. Beels døde for en halvtime siden, Clark.
Selv med alle evnene mine Er det ingenting jeg kan gjøre.
Hva gjør vi hvis pappa...?
Har jeg fortalt deg om den første gangen jeg så ham?
Nei.
Han kom til universitetet for å studere økonomi.
Han satt ved fontenen, i dongeri og flanellskjorte, og spiste et eple.
Jeg ba om å få låne notatene hans.
Han vet fremdeles ikke at jeg var klassens noterer.
Du er sleip, mamma.
Han var så søt...
...så jeg ba om å få notatene hans, og han ga meg notatblokka-
- uten engang å spørre hva jeg het. "Hvordan vet du at du får den igjen?"
Han sa: "Jeg foretrekker å tro på folk."
Det er typisk pappa.
Jeg var så flau da jeg så på ham, for jeg fikk en så dum tanke.
"Herregud, jeg håper at han gifter seg med meg."
Den dag i dag tenker jeg: "Herregud, jeg håper at han gifter seg med meg."
Unnskyld meg, Mrs. Kent. Kan vi snakke litt, Clark?
Bare gå.
Jeg er lei for det. Dr. Hamilton løy. Jeg fant blomsten på låven.
- Pete ble smittet. - Hvor er han nå?
Han tok en pistol og sa han skulle dra til Lex.
Denne blomsten har eksistert i hundrevis av år.
Urinnvånere må ha laget en motgift av urter. Dette er instruksene.
- Hvor fant du det? - Det samlet støv på et museum.
- Jeg tar det med til Metropolis. - Ingen skal noen steder.
Pete. Hva gjør du her?
Jeg visste at du sto bak dette! Du lot som du var Clarks venn!
Og nå kommer faren hans til å dø.
- På grunn av deg! - Hva gjelder dette?
- Jeg var på låven din! - Han er smittet.
Vi har funnet botemiddelet for å gjøre alle friske.
Du bare lyver. Clark ser det ikke, men det gjør jeg.
Hvis den boka brenner opp, så vil du, Lana og Mr. Kent dø.
- Du lyver! - Jeg vil hjelpe deg.
Du kom til byen, og plutselig ble du Clarks nye bestevenn!
- Han er god til å vurdere folk. - Boka, Lex.
Jeg skal ta den boka, Pete.
Hvis du vil skyte meg... så får du bare gjøre det.
Ikke noe problem.
Løp!
Si adjø, Lex.
- Ikke gjør det! - Vi var bestevenner!
Faren hans herpa alt for faren min, og nå prøver han å herpe for oss.
- Legg fra deg pistolen, Pete. - Han står bak! Jeg så Hamilton her.
- De samarbeider om dette! - Er det sant?
- Han er forvirret. - Jeg tror ikke på deg.
Du har rett. Han har løyet for alle. Jeg vet hvem mine ekte venner er.
- Hva driver du med, Clark? - Nå kan du ikke snakke deg unna.
Jeg ser ditt sanne jeg. Vennskapet vårt er slutt!
Pent. Jeg gjør slutt på ham.
- Hvordan klarte du det? - Vi skal få deg på sykehus.
- Hva fanken...? - Jeg er lei for det, Lex.
- Så du spilte bare? - Han skulle skyte deg.
Du klarte å lure meg. Jeg trodde du mente det.
Hva slags mat gir de deg på gården?
- Var Hamilton virkelig her? - Hva tror du, Clark?
God morgen, sovedokke.
- Pappa! Du er i orden. - Clark...
- Hva gjør jeg her? - Vennen min!
Legene fant et botemiddel i går. Urinnvånernes medisin.
- Hvordan har Pete og Lana det? - De er allerede oppe.
- Husker du noe, pappa? - Nei.
- Legen sier at det skyldes feberen. - Tro meg, det er best sånn.
Dr. Hamilton? Hallo?
- Hva gjorde du med laben min? - Jeg ødela den.
Det var flaks for deg at du fant et botemiddel. Men folk snakker.
Beels jobbet nok for faren min. Og så har vi Chloe Sullivan.
- Så samarbeidet vårt er over? - Nei, doktor.
Du er veldig begavet. Du trenger bare nærmere tilsyn.
Jeg har kjøpt et lite forskningsfirma utenfor Metropolis. Cadmus Labs.
Jeg skal gjemme deg der ute.
Husk på dette, Lex: Det er du som åpner Pandoras eske.
Jeg er bare nøkkelen, dr. Hamilton.
Lukk opp øynene.
- Det er Metropolis. - Det er vakkert.
Jeg kan ikke fatte at vi sitter her oppe.
Det interessante blir å komme ned.
Det er godt å ha deg tilbake.
Jeg har brukt dagen på å si unnskyld til ansatte på Talon, Lex og Whitney.
Skulle ønske jeg kunne huske hva som skjedde. Jeg mistet styringen.
Du sa det du mente og gjorde alt du ville.
Jeg kan ikke fatte hvordan jeg kledde meg.
Jeg likte det egentlig.
Jeg gjorde vel ikke noe pinlig som jeg burde vite om?
Gjorde jeg det?
Nei.
Bra.
Hvordan føles det å være på toppen av verden?
Eller iallfall Smallville.
Jeg føler meg fri.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno-SDI Group