Det är James Beels. Lionel Luthor. Han väntar mitt samtal.
Jag struntar i om han sitter i möte! Hämta honom!
Säg att jag har hittat nåt!
Nej, jag tänker inte vänta! Hämta honom!
Ta det lugnt!
Flytta på dig!
Är du oskadd?
Kan du höra mig? Är du oskadd?
Du måste härifrån.
Dr Hamilton, ni ska inte visa er här.
Det har hänt en sak i labbet. Ett experiment stals av ert folk.
- Ingen på LuthorCorp vet nåt om er. - Han installerade ny utrustning.
Vad stal han?
- En blomma. - Ni skämtar?
Den heter Nicodemus. Den är utdöd.
Ni skulle studera effekterna av meteornedslaget i den här stan.
- Varför ödslar ni tid på blommor? - Jag bestrålade fröerna.
Jag vill veta effekten på människor.
Det är ett första steg. Forskning är en process, en resa.
Om ni inte fattar det så kan ni hitta nån annan.
Vad heter han?
James Beels. Jag fick just veta att han råkat ut för en bilolycka.
- En annan förare räddade honom. - Säg inte att det var Clark.
Det var hans far, Jonathan.
Mamma? Pappa?
Jag hörde just om...
Sånt vill inte jag se.
En hjältes välkomnande...
- Vad är det med pappa? - Jag vet inte. Han är konstig.
Clark, det är match på tv. Vill du kolla den med mig?
- Har du inget jobb som väntar? - Nej, det kan vänta.
Dessutom... är jag värd lite vila. Du kan väl fixa det åt mig?
Jonathan!
Skönt att se att hjälterollen inte har stigit dig åt huvudet.
- Jag stör väl inte? - Hej, Lex, kom in.
- Jag söker mr Kent. - Vad vill du?
Jag ville kolla så att ni var oskadd.
Nej, det ville du inte. Du ville kolla om jag tänkte stämma dig.
- Nu räcker det, Jonathan! - Jag gillar inte Lex Luthor.
Jag gillar inte Lionel Luthor och jag gillar inte din vänskap med min son.
Nu räcker det, pappa!
Jag går och slaggar.
Dricker bärs, käftar emot och hånglar med din mamma?
Grattis, Clark. Din farsa har blivit ung på nytt.
Han har haft det jobbigt på sistone. Han håller nog på att bryta ihop.
Jag gillade att han tryckte ner Lex.
- Vad har du emot Lex? - Han lurade av min familj fabriken.
Det var ju tolv år sen. Dessutom var det hans farsa.
Varför har du inte sagt nåt?
- Vad är din högsta önskan? - Kul att se dig också, Chloe.
Rektor Kwan vill att jag tar pulsen på er alla. Jag gör en undersökning.
- Så om ni gör er plikt... - Jag skulle göra det med henne.
- Alla tänker på sex eller våld. - Det är den mänskliga naturen.
- Visste du att Pete inte gillar Lex? - Han är svartsjuk på er vänskap.
Hej.
Har du nån högsta önskan, Lana?
Att klättra upp i vindsnurran.
- Jaså... är det din högsta önskan? - Man kan se Metropolis därifrån.
Men jag vågar inte klättra upp.
- Jag kan ju alltid hitta på nåt. - Nej, det är bra. Jag gillar det.
Clark, nu är det din tur.
Clark... min undersökning.
Sen Whitneys far åkte in på sjukhus har det varit flygförbud över Lana.
Det finns tjejer som inte har känslomässiga minfält.
Men jag kan inte stänga av mina känslor för henne.
Valet är ditt. Du kan sitta på ditt loft och leka med kikare-
eller gå vidare.
Hej...
Vad sägs om vi går upp på höloftet och har lite skoj?
Inte nu. Några av oss måste jobba.
Du kanske ska ringa Lex Luthor och be om ursäkt.
Varför då? Jag sa bara sanningen.
Jag sa att du skulle visa känslor, men du går för långt.
- Vad är det för fel på dig? - Inget.
- Jag känner mig fri. - Du ser inte frisk ut.
Du är brännhet! Gå och lägg dig, så lagar jag soppa när jag kommer hem.
- Jag vet en bättre bot mot feber. - Älskling, jag måste gå.
Lämna ett meddelande.
Det är Jim Alexander på banken. Vi måste avslå er låneansökan.
Hej, Jim.
Jag har slitit för den här stan och som tack har jag blivit blåst.
Jag kommer ner till banken så får du säga det rakt ut.
Då får jag se om du har nån stake eller om din fru har tagit den också.
Var har du lärt dig att köra, idiot!
- Vad gör du, pappa? - De har inte gjort nåt för mig.
- Nu har de gått för långt! - Inte med hagelbössan. Tänk dig för!
Jag tänker alldeles utmärkt. Flytta på dig!
Clark...
Pappa?
Hans symtom tyder på en allvarlig anafylaktisk chock.
- Vad beror det på? - Jag hade aldrig sett nåt liknande.
Men vi fick in ett trafikoffer i dag. Han uppvisade identiska symtom.
Det är killen som pappa räddade. Hur mår han?
Inte så bra. Han föll i koma för en timme sen.
- Vad gör vi här ute? - De lider av samma symtom.
Det som drabbade mr Kent måste finnas här ute.
- Vad letar vi efter? - Vad som helst.
Spåren efter bilen börjar där borta och slutar i diket. Vilken smäll.
Jag tror att jag har hittat nåt.
Vad är det?
- Förlåt. - Vi sticker. Vi hittar ändå inget.
Prosit.
Ni har inte varit helt ärlig mot mig.
Jag sa ju att det är under kontroll.
När två män drabbas av en sjukdom som det inte finns nån bot för...?
Jag har forskat lite på egen hand.
1871 drabbades bosättningen i Morley av en märklig smitta.
200 personer dog över en natt. En präst skrev om det i sin dagbok.
Nybyggarna uppträdde konstigt.
Han gav en blomma skulden.
"På Guds gröna jord var denna blomma tjuven i templet."
"Med en nysning lockade den fram de lägsta drifterna hos människan."
Forskare avfärdar det som en sägen.
Om ni inte tror på det så gör det väl inget om jag luktar på den?
- Varför har ni väckt liv i dem? - De tros ha andra egenskaper.
Jag finansierar inte era projekt. Jag är intresserad av meteorerna.
- Ni ville veta vad de kunde göra. - Folk hamnar på sjukhus.
- Alla upptäckter har sina avigsidor. - Om Kent dör, så ligger ni illa till.
Packa ihop en av blommorna. Jag har några experter som står redo.
Jag struntar i er forskning. Jag vill bara hitta ett botemedel.
- Vad är det vi firar? - Inget.
Vi kan väl strunta i skolan i dag.
Jag kan inte. Jag ska till affären och sen måste jag förbi sjukhuset.
Jag är trött på dina ursäkter.
Du har inte varit nåt kul sen din pappa blev sjuk.
- Jag är ledsen, men det är viktigt. - Jag känner mig instängd.
Lana... vad är det med dig?
- Jag säger bara vad jag tycker. - Då kanske vi inte ska vara ihop.
Okej.
Det är slut, Whitney.
- Har inte du lektion, Clark? - Jag känner inte... för det.
Vad är det?
Inget... Du är förändrad.
Gillar du det?
Det avgörande ordet är "gulp".
Jag vet att du har det jobbigt, men du får inte låta det ta över.
- Det är svårt att inte göra det. - Hemligheten är att tänka på annat.
Låta dina vänner vara dina vänner.
Låt dem distrahera dig.
Lita på dem.
Jag litar på dig, Lana.
Bra.
Följ mig.
- Vad gör vi här? - Det är tyst.
Och det är... förbjudet område.
Lana, jag känner inte för det här.
Du tänker för mycket, Clark.
Du verkar inte vara dig själv.
Eller också...
...är jag verkligen mig själv nu.
Lana, det här är inte klokt.
Om inte livet gör dig galen så är det inte värt att leva.
Det är så jag vill ha det.
Frågan är... Vill du samma sak som jag?
- Ska du inte hoppa i? - Jag tror inte det.
Jag vet att du vill ha mig, Clark.
Sluta kämpa emot.
Du är inte gjord av stål.
Eller?
Vänta.
Är du inte trött på att vänta? Behöver du hjälp att värma upp?
Strippade hon framför dig? Visade hon hela härligheten?
- Det mesta. Men Kwan såg inget. - Då har du nåt att dagdrömma om.
Det var som om hon inte visste vad hon gjorde.
Vad fick Lana att bli mjukporrig?
- Först min pappa, och nu Lana. - Glöm inte Beels.
- Ni måste ha missat nåt. - Jag var ju där, och jag mår bra.
Det stämmer inte.
Vänta... Vi var nog inte ensamma.
- Vem är det där? - Jag tror att det är dr Hamilton.
- Varför smyger han runt i skogen? - Jag vet inte.
Det är nog ingen slump. Jag ska tala med honom.
Jag ska prata med Lana. Det som hände min pappa kan hända henne.
Jag vill ha mer än "framsteg". Jag var på sjukhuset och de mår sämre.
Var har du varit? Vi har ingen personal.
- Vad rör det mig? - Du är föreståndare här.
Jag tar ledigt i eftermiddag, så vi får stänga tidigt.
Lystring! Vi stänger strax, så vi bjuder på kaffet. Drick upp.
Jag ringer tillbaka.
Lana, The Talon stänger klockan nio.
- Inte i dag. - Din nya stil imponerar inte på nån.
Du snackar med nån som satte ribban för alla värstingar.
Jag hörde att du var en riktig buse.
Det är inget jag är stolt över.
Du struntar i Talon. Du investerade bara för att jag bad dig göra det.
Varför gjorde du det?
Luthors är kända för sina bakomliggande motiv.
Handlade det verkligen om vinst?
Jag är inte säker på vad det är, men det är inte du. Mår du bra?
I själva verket... är jag en smula nervös.
Jag kanske behöver lite hjälp...
...av nån som är lite erfarnare.
Vad säger du, chefen?
Lana, var har du varit det senaste dygnet?
Det angår inte dig. Vad är problemet?
- Det här är inte du. - För att jag inte gör som du säger?
För att jag inte gömmer mig i hörnet? Du föredrar den osäkra lilla flickan!
Jag är trött på henne och allt snack om hennes föräldrar.
Lana!
Dr Hamilton. Chloe Sullivan från Smallville Torch.
Vi talades vid på nätet om meteorer.
Vad gjorde ni ute i skogen igår kväll?
Jag letar alltid efter meteorer där. De syns bättre med ficklampa.
- Så ni såg inte mig och min kompis? - Jag hörde röster och såg ljus.
Ungdomar brukar festa där och jag gillar inte sällskap.
- Ni besökte inte olycksplatsen? - Vilken olycka?
Jag måste ha misstagit mig. Ursäkta att jag störde.
Vad gjorde du i skogen igår kväll?
Festade med mina kompisar.
Lana! Vet Lex att du har hans bil?
Nu gör han nog det.
- Det har hänt nåt med dig. - Det kallas självförtroende.
- Jag är fri! - Nej, det är du inte.
Ska du säga? Du hade mig, men du tog inte chansen.
- Jag ser dina blickar. - Du är sjuk, Lana.
- Du måste till sjukhus. - Undvik inte frågan. Är du kär i mig?
Du är så feg. Du kan inte ens besvara en enkel fråga. Kom och ta mig!
- Sluta, Lana! - Vad är det? Får du svindel?
Vad sysslar du med? Kom ner!
Lana!
Clark...
- Vad har hänt? - Hon har pappas symtom.
- Hur är det med pappa? - Han har fallit i koma.
Läkarna vet inte hur länge han kommer att klara sig.
Mrs Kent, jag flyger hit läkare från Metropolis.
Jag beklagar, Clark.
Det är inte ditt fel, Lex.
- Hamilton hade den här boken. - "Nicodemus dagbok".
Det är Smallvilles första mysterium. 1871 gick hela samhället upp i rök.
Så Smallville var kört redan då...
I boken talas det om en blomma. Den kallades Nicodemus.
Den frigjorde förtryckta känslor. Sen fick folk feber och slutligen...
- Var hittar vi den här blomman? - Man brände ner hela bosättningen.
Man ville utrota källan. Den har varit utdöd i 100 år.
- Men Hamilton är ju geolog? - Han är meteoritfixerad.
Vi hittade en tidning som han skrev i för sex år sen.
Han tror att meteorstenarna kan användas för att bestråla växtceller.
- Så han gjorde en "Jurassic Park"? - Och nu försöker han tysta ner det.
Vänta. Det var inte dr Hamilton som hittade boken, det var Lex.
- Tror ni att han är inblandad? - Jag sa ju att han är opålitlig.
Bra.
Jag ringer tillbaka. - Läkarna tror att de har isolerat problemet.
Är det Nicodemus-blomman?
- Jag vet att du lånade dagboken. - Ja, det gjorde jag.
- Varför det? - Mitt hus är byggt på den platsen.
När jag hörde om din fars symtom så kom jag att tänka på boken.
- Varför sa du inget? - Jag famlade i mörkret.
Känner du dr Hamilton?
- Ljug inte för mig! - Lugna ner dig, Clark.
Jag vet att du är orolig för din far, men jag lånade bara en bok.
Jag bär inte skulden, men jag gör allt för att rätta till det.
Det är sant, Clark.
- Rikta ner ficklampan. - Är du expert på inbrott?
Var försiktig...!
Vad hände, Pete? Är du oskadd?
Pete?
Leter du efter mig?
- Vet du hur vacker du är? - Du måste till sjukhuset.
Just det. Bry dig inte om Pete, han är bara den rolige killen.
- Du bryr dig bara om Clark. - Lugna ner dig. Jag ringer Clark.
Han är nog med sin nye bästis.
- Ge mig nycklarna. - Varför det? Vart ska du?
Jag menar allvar, Chloe. Ge hit de förbannade nycklarna!
- Hur är det med honom? - Inget vidare.
Mr Beels dog för en halvtimme sen.
Trots alla mina förmågor finns det ingenting jag kan göra.
Vad gör vi om pappa...?
Har jag berättat om den första gången jag såg honom?
Nej.
Han kom till universitetet för att läsa ekonomi.
Han satt vid fontänen, klädd i jeans och flanellskjorta, och åt ett äpple.
Jag bad att få låna hans anteckningar.
Han vet fortfarande inte att jag var klassens antecknare.
Du är slug, mamma.
Han var så snygg...
...så jag bad om hans anteckningar och han gav mig sin bok-
- utan att ens fråga vad jag hette. "Hur vet du att du får tillbaka den?"
Han sa: "Jag föredrar att lita på folk."
Det är typiskt pappa.
Jag tittade generat på honom, för jag tänkte nåt så dumt.
"Herregud, jag hoppas att han gifter sig med mig."
Än idag tänker jag: "Herregud, hoppas att han gifter sig med mig."
- Ursäkta mig, mrs Kent. - Clark?
Gå du.
Jag är ledsen. Dr Hamilton ljög. Jag hittade blomman i ladan.
- Pete blev smittad. - Var är han nu?
Han tog en pistol och gav sig av efter Lex.
Blomman har existerat i hundratals år.
Urbefolkningen måste ha utvecklat nåt motgift, och detta är receptet.
- Var hittade du det? - Det samlade damm i nåt museum.
- Jag tar det till Metropolis. - Ni går ingenstans.
Pete... vad gör du här?
Jag visste att du låg bakom det. Du låtsades vara Clarks vän.
Och nu kommer hans pappa att dö.
- På grund av dig! - Vad gäller saken?
- Jag var i din lada. - Han är smittad.
Pete, vi har hittat botemedlet.
Du bara ljuger. Clark ser det inte, men det gör jag.
Om boken brinner upp så kommer du, Lana och mr Kent att dö.
- Du ljuger! - Jag vill hjälpa dig.
Du kom till stan och plötsligt blev du Clarks nya bästis!
- Han var bra på att döma folk. - Boken, Lex.
Jag tänker ta boken, Pete.
Om du vill skjuta mig... så gör det.
Inga problem.
Spring!
Ta farväl, Lex.
- Gör det inte! - Vi var bästa vänner.
Hans farsa sabbade allt för min farsa och nu försöker han sabba för oss.
- Lägg ner pistolen, Pete. - Jag såg Hamilton här.
- De samarbetar. - Är det sant?
- Han är förvirrad. - Jag tror dig inte.
Du har rätt. Han har ljugit för alla. Jag vet vilka mina riktiga vänner är.
- Vad håller du på med? - Nu kan du inte slingra dig.
Jag ser ditt sanna jag. Vår vänskap är slut!
Snyggt. Jag gör slut på honom.
- Hur gjorde du det? - Vi ska ta dig till sjukhuset.
- Vad fan...? - Jag är ledsen, Lex.
- Spelade du bara? - Han tänkte skjuta dig.
Du lurade mig.
Vad får du att äta på gården?
- Var Hamilton här? - Vad tror du, Clark?
God morgon, sömntuta.
Pappa! Du lever.
Clark...
Vad gör jag här?
Älskling!
Läkarna hittade ett botemedel.
- Hur mår Pete och Lana? - De är redan uppe.
- Minns du nåt, pappa? - Det beror nog på febern.
Det är bäst så.
Dr Hamilton? Hallå?
- Vad gjorde du med mitt labb? - Jag förstörde det.
Du ska vara glad att du hittade ett botemedel. Men folk pratar.
Beels jobbade säkert åt far. Sen har vi Chloe Sullivan.
- Så vårt samarbete är över? - Nej.
Du är mycket begåvad, men du behöver tillsyn.
Jag köpte ett litet forskningsföretag utanför Metropolis. Cadmus Labs.
Jag tänker gömma dig där ute.
Kom ihåg en sak, Lex. Det är du som öppnar Pandoras ask.
Jag är bara nyckeln, dr Hamilton.
Öppna ögonen.
Det är Metropolis.
Det är vackert.
Jag kan inte fatta att vi sitter här.
Det blir spännande att ta sig ner.
Det är skönt att du är tillbaka.
Jag har ägnat hela dan åt att blidka Talons personal, Lex och Whitney.
Jag önskar att jag kunde minnas vad som hände. Jag tappade kontrollen.
Du sa vad du tyckte och gjorde vad du ville.
Jag kan inte fatta att jag klädde mig så.
Jag gillade det.
Jag gjorde väl inget pinsamt som jag borde känna till?
Eller?
Nej.
Bra.
Hur känns det att vara vid världens ände?
Eller i alla fall Smallville...
Jag känner mig fri.
Översättning: Staffan Fröling www.sdimediagroup.com