Lex. Jeg trodde vi var enige. Hvorfor må vi plutselig treffes?
- Du ser ikke frisk ut. - Hvorfor forstyrrer du forskningen?
Jeg hører du sliter med personalet. Alle sluttet da du ble voldsom.
Udugelige. Dette skulle være enkelt. Du skriver sjekker, og jeg gjør mitt.
Du skal forske på meteorsteinene, men du gir meg mulige saksanlegg.
Samarbeidet vårt er nok slutt.
Jeg har verken tid eller ressurser til å drive fruktesløse prosjekter.
- Gå til denne legen i Metropolis. - Jeg trenger ikke legene dine.
Det er du som trenger meg. Du er bare litt for nærsynt til å se det.
Går det bra?
Clark! Du drømmer hvis du tror at du kan skåre derfra!
Nei da. Det var ballen som trillet hit. Skal vi spille?
Vi må låne din fars pickup. Jeg forklarer alt på veien.
- Hva er det som foregår? - Du vil aldri tro meg. Du må se det.
Ganske sjokkerende, hva?
- Hva tror du det er? - Det er et romskip! Hva ellers?
Det kan være et slags fly eller en sovjetisk satellitt.
Nei! Det lyser utenomjordisk av den.
Det løper vel små, grønne menn rundt her også?
Jeg mener alvor. Har du sett noe lignende?
Hvorfor skulle romvesener velge Smallville?
Kornsirkler, kveglemlestelser... De ville trives som fisken i vannet
- Kom! Vi laster den på pickupen! - Du skal vel ikke bare ta den?
Sheriffen spurte om ulykken. Jeg sa at jeg ikke husket hvor det var.
Men det er bare et tidsspørsmål før han dukker opp.
- Kom igjen. Kom igjen! - Vi tar den med hjem til meg.
- Jeg kjenner faren din. Han vil... - Han kommer ikke til å ane noe.
Vi tar den med hjem til meg. Vi har et skjul i bakgården.
Den er trygg hjemme hos meg.
Det var jeg som fant den. Du oppfører deg som om du eier den.
Slapp av. Vi tar den med hjem til meg.
Denne veien.
Lex?
- Er du her, Lex? - Ja, jeg er her, pappa.
Nei! Forsvinn!
Er alt i orden? Legene sier at tilfriskningen går bra.
Det går så bra at dr. Rawlings foreslo at jeg skulle ta en pause-
fra fysioterapiens slit.
Han mente at det å slippe stresset ved å bo og jobbe i Metropolis-
ville være det beste for meg nå.
Og av alle stedene du hadde, valgte du å dra hit?
Vi kan være sammen som far og sønn. Du sier alltid at det mangler.
- Hvor lenge vil du bli her? - Noen dager. Kanskje en uke.
Er det ikke bedre i strandhuset? Jeg tror sjølufta vil styrke deg.
Jeg får en bestemt følelse av at du ikke vil ha meg her, Lex.
Nei, far. Jeg vil bare ditt beste. Du kan bli her så lenge du vil.
Lana. Hvis du flytter de bordene, så får du plass til ekstra stoler.
- Flere kunder gir flere penger. - Det var en flott idé, Dean.
Jeg må stikke.
Vi ses i kveld. Ha det, Lana.
- Er han ikke fantastisk? - Ja, han er flott.
Hei, Chloe. Hvordan gikk overnattingen? Fikk dere lest mye?
Jeg må være helt ærlig, Nell.
Vi leste ikke. Vi hadde et Keanu-DVD-maraton.
Når man faller inn i de brune øynene, mister geometrien sjarmen sin.
Fint at dere to hadde det morsomt. Ikke la det gå ut over karakterene.
- Takk! Mange takk! - Ikke noe problem.
Med et varsel hadde jeg klart å finne på noe bedre.
Beklager. Jeg måtte bare stikke. Jeg sa at jeg overnattet hos en venn.
- Du var den første jeg kom på. - Virkelig?
Hvor var du i går kveld, da? Er det en ny mann i Lanas liv?
Ja, han heter Dean. Du så ham på veien inn.
- Dater du en eldre mann? - Rolig. Han er Nells nye kjæreste.
Han er forsikringstakstmann. Han er alltid der, og de er så forelsket.
Og du vil slippe unna dem, men det er hennes hus?
De danset klinedans i stua, så jeg sov på Talon.
Neste gang trenger du ikke lyve. Du kan sove hos meg når som helst.
Takk.
- Den veier et tonn! - Ja. Jeg skal ringe Chloe.
- Vent. Ikke gjør det. - Det er Det hellige beger for henne.
- Hun vil skrive en artikkel om det. - Og vi blir kjent og havner på tv.
- Så kan vi skrive en filmkontrakt. - Bør vi ikke tie til vi vet mer?
Vi må være raske!
Hva om vi fortalte det til Chloe, og det var et avansert sprøytefly?
- Da får vi høre det resten av livet. - Akkurat. Hun vil gjøre narr av oss.
- Jeg vil ikke ta den risken. - Hvordan tror du at du åpner den?
Jeg vet ikke. Her.
Prøv med denne. Jeg skal se om noen savner et romskip i byen.
- Hvor er det nå? - I Petes skur.
Jeg fikk ham til å utsette pressekonferansen til i morgen.
- Vi må få det tilbake. - Hva skal vi gjøre? Stjele det?
- Hva skal jeg si hvis han spør? - Da må du spille dum.
- Du har ikke noe valg. - Jeg kan fortelle sannheten.
- Folk forsnakker seg iblant. - Dette er for farlig å vite for Pete.
Vi vet at hemmeligheten er en byrde.
Men hvis du deler den med Pete, så vil han kanskje ikke takle det.
Det er ikke sånt jeg pleier å ringe om, men jeg tenkte det kan være noe.
- Hvilket romnummer? - Renta på studielånet knuser meg.
- Du burde få det undersøkt. - Hva er nummeret?
Hvem er du?
Dr. Hamilton. Hvordan føles det?
Som om en bulldoser traff meg i hodet.
Dr. Glenn fortalte meg at du så et romfartøy i en maisåker i går.
Jeg må ha vrøvlet. De pumpet meg full av morfin.
- Hvem andre har du vrøvlet til? - Hvorfor er du interessert i det?
Det er rent yrkesmessig. Jeg var på åkeren og så avtrykket.
- Det som lagde det, er vekk. - Fanken. Jeg burde bare holdt kjeft.
- Noen må ha tatt det. - Du så virkelig et romskip i går?
- Hvem andre vet om dette? - Ingen.
Å, gutten... som dro meg ut av bilen. Pete Ross.
- Har vi truffet hverandre før? - Jeg tror ikke det.
Du var ute og kjørte i går kveld.
Din jævla gærning! Du presset meg utfor veien.
Søster?
Hva gjør du? Søster!
Jeg nekter å tro det.
- Noen må ha kommer før oss. - Vi kan ikke finne ut hvem i dag.
Pete.
Jeg skulle bort og snakke med deg.
- Angående det romskipet... - Noen brøt seg inn og stjal det.
Er det sant?
- Har du fortalt det til noen? - Nei. Har du det?
- Munnen min er lukket med sju segl. - Du lyver.
- Hva mener du? - Jeg så deg og faren din kjøre bort.
Jeg sa det måtte være en forklaring. Clark ville da aldri gjør noe sånt.
Vi tok ikke skipet. Det sverger jeg på.
Og jeg som trodde at du var bestevennen min.
- Vent, Pete. Du forstår det ikke. - Hva da? Forklar meg det.
Det er bra. Veldig opplysende. Vent til Chloe får vite dette.
Jeg kan allerede se overskriftene: "Den ekte Clark Kent avslørt."
Pete. Vi må snakke sammen.
Så du er et slags... hva da? Er du ikke et menneske?
Jeg vet ikke hvor skipet tok meg med fra. Bare at jeg vokste opp her.
- Alle jeg bryr meg om, bor her. - Hvorfor har du ikke sagt noe før?
Foreldrene mine sa at det var farlig for alle som visste sannheten.
- Trodde du ikke jeg taklet det? - Gjør du det?
Og jeg sa ikke noe for jeg visste at folk ville se på meg som du gjør nå.
- På hvilken måte da? - Som et misfoster.
Jeg har alltid prøvd å passe inn. Være mer normal enn noen andre.
Si noe.
Kall meg romvesen. Eller uhyre. Det er det samme, bare du sier noe.
- Det er som om jeg ikke kjenner deg. - Du kjenner meg. Jeg er den samme.
Vi pleide å sykle i skogen som barn. Spille basket. Ingenting er endret.
- Ja, særlig. - Hold deg unna meg!
- Pete! Jeg ville aldri skadet deg. - For sent.
Hør her, Dr. Hamilton. Jeg har sagt at forretningene våre er over.
Jeg vil ha sluttpakken min. Den åttekantede skiva jeg fant.
Den forsvant i stormen.
Din løgner! Det er nøkkelen! Jeg vet at du har den!
Dette er ikke slutt!
Mr. Luthor. Jeg er dr. Stephen Hamilton.
Jeg har drevet den hemmelige forskningen på Cadmus Labs.
Greit. Jeg lytter.
Lex er blitt kortsynt og utålmodig. Det er slutt på partnerskapet.
Men du... Du har rykte på deg for å være en vidsynt mann.
Du har visst ikke merket at jeg er blind.
Menn som deg trenger ikke ha øyne for å se framtiden.
- Slutt å smigre. Kom til saken. - Jeg har oppdaget noe forbløffende.
Jeg vil gjerne vise deg det. Kom.
Hei, Pete.
Jeg skjønner at du fikk panikk. Jeg gjør det selv iblant.
Du har all grunn til å avsky meg, men jeg må finne det skipet.
Fyren i bilen må ha snakket...
Du sa at skipet var tungt da vi flyttet skipet forleden dag.
Du løy, ikke sant?
Og du kommer for sent til bussen, men rekker likevel fram før meg.
Jeg har røpet alt av hemmeligheter. Men alt du har fortalt meg, er løgn!
Jeg gjorde rett i å tie, sånn som du reagerer.
Du skjønner det ikke, hva? Jeg blåser i om du er fra månen.
Du stolte aldri på meg. Hva slags vennskap er det?
Hvorfor sa dere ikke noe om superhelten?
Pete dro en fyr ut fra en bil og fikk ham på sykehus!
- Hva med et intervju? - Kanskje senere.
Motviljen din er vel ikke et forsøk på å dysse ned det med romskipet?
- Hva snakker du om? - Fyren bablet om et romfartøy.
- Du tror vel ikke på det? - Ikke om ikke Pete kan bekrefte det.
Ja visst, Chloe. Jeg så et romskip. Jeg traff et romvesen også.
- Vil du beskrive det? - Den så faktisk ut som Clark.
Jeg trodde at romvesener var små og grønne.
Ting er ikke alltid som man tror.
- Hva feiler det ham? - Det er bare en guttegreie.
- Du skriver vel ikke om ufoer? - Kanskje ikke.
Men hvis det er sant, så er det forsidestoff... for Daily Planet.
Moren din sa at jeg kunne vente her.
Jeg måtte bare komme ut av godset. Det begynner å bli trangt.
- Har du ikke 75 rom? - Faren min tar mye plass.
- Når skal han hjem til Metropolis? - Ikke snart nok.
- Er han så vanskelig mot deg? - Stikk motsatt.
Han er bare høflig. Han vil jobbe med forholdt vårt.
- Er det så ille? - Han har jo alltid baktanker.
- Du bør la tvilen komme ham til gode. - Jeg gir ikke folk flere sjanser.
Husker du den brevpressen jeg hadde på skrivebordet mitt?
- På en måte. Hvordan det? - Jeg lurer på hvor den ble av.
- Når mistet du den? - Under stormen.
Den ble nok fraktet bort med vrakgodset.
Ja, du har nok rett.
Lykke til.
Beklager om jeg tviler, men dette kan også være et sofabord.
Hvorfor skulle jeg tro at det er et romskip?
Legeringene består av ukjent metall, men noe av det fins i meteorene.
Gi meg bevisene.
Kjenner du denne? Det mangler noe. Lex og jeg undersøkte et sted, -
- da jeg fant en åttekantet skive av nøyaktig samme størrelse.
- Og du tror at det var...? - En nøkkel som åpner skipet.
- Men Lex nekter å gi meg den. - Lex har kanskje ikke skiva lenger.
- Hvor skulle den ellers være? - Kan du svare på det spørsmålet...
...så får du kanskje midlene du trenger.
Lana? Hva gjør du?
Jeg låner bare teleskopet ditt for å se om jeg kan dra hjem.
- Gjemmer du deg for Nell? - Hennes nye kjæreste Dean.
- Så du er ikke vill etter ham? - Lang historie kort: Egentlig ikke.
Men jeg lyver så dårlig, så jeg har gått over til å unngå ham.
Da har du kommet til riktig sted.
Hva er i veien?
Har du opplevd at noen er blitt sure fordi du har fortalt sannheten?
Whitney. Da jeg sa hva jeg følte og gjorde det slutt.
Så du gjorde det? Det trodde jeg ikke.
- Tror du at dere blir venner igjen? - En dag... håper jeg.
Jeg skulle bare ønske at jeg hadde gjort det før.
Pete og jeg kranglet. Jeg vet ikke om vennskapet vårt vil tåle det.
Hva kranglet dere om?
- Jeg skulle ønske jeg kunne si det. - Typisk.
Clark begynner med å snakke om å fortelle sannheten.
Alt er plutselig en mørk hemmelighet når det er hans tur til å åpne seg.
- Det er ganske personlig, Lana. - I motsetning til det jeg fortalte.
- Noen har vel lettere for å åpne seg. - Det er nok aldri lett for noen.
Men hvis man bryr seg om noen, så skylder man dem det.
- Da burde du snakke med Nell. - Du har rett, Clark.
Det skyver folk fra hverandre når man skjuler sannheten.
- Hva driver du med? - Det mangler en del!
- Stjal du romskipet? - Den er åttekantet og så stor.
- Fortell hvor den er! - Jeg vet hvem du er. Dr. Hamilton.
Romskipet tilhører en som er mye tøffere enn deg.
- Du vet hvem det tilhører. - Jeg vet ikke noe.
Si det! Si hvem det er!
Jeg har sjekket avisene og noen ufonettsteder. Ingen nevner det.
- Er det bra eller dårlig? - Jeg tenkte på Ray Wallace.
Kanskje han fortalte noe til Pete.
- Det er en mulighet. - Jeg vil at du skal snakke med Pete.
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Pete er ikke på talefot med meg. - Hva skjedde?
Dere må ikke få panikk nå.
Jeg fortalte Pete... alt.
- Jeg var nødt. Han så oss. - Du kunne snakket med oss først.
Så dere kunne funnet på enda en løgn?
- Si at Pete ikke vil si det til noen. - Jeg vet ikke hva han vil gjøre.
Hallo?
Nei, han er ikke her. Vi skal gjøre det vi kan.
Det var Petes mor. Han er savnet.
Det er en flott idé. Vi har hatt lite tid alene etter at jeg traff Dean.
Det var det jeg ville snakke om.
- Dean er en grei fyr... - La meg gjette.
Du vil at tingene skal være som de var.
- Er jeg så gjennomsiktig? - Jeg har alt snakket med Dean.
Jeg sa til ham at du er selvstendig. Og før han gir deg flere råd, -
så må han bli bedre kjent med deg.
Takk, Nell. Det setter jeg pris på.
Følelsene dine er viktige for meg. De er viktige for Dean også.
Derfor vil vi være mer sammen. Alle tre. Som en familie.
Familie?
Dean ville ikke at jeg skulle si noe før vi alle var sammen. Men...
...jeg kan aldri holde noe hemmelig. Dean har fridd til meg.
- Hva svarte du? - Jeg sa ja!
Romskipet! Jeg må vite det! Skal du fortelle hvem det tilhører?
Jeg prøvde bare å skremme deg. Jeg aner ikke hvem som eier skipet.
Du lyver!
Du er jo syk. Slipp meg, så kan jeg hente hjelp.
Ja da. Tror du noen vil hjelpe meg? Legene vet ikke hva jeg dør av!
- Er du døende? - Ja.
Men først skal jeg bevise at jeg ikke er en skrulling!
Du kommer også til å dø hvis du ikke forteller det jeg vil vite.
Hamilton melder at han funnet store mengder meteorsteiner-
- spredd ut over et stort område sør for fylkesvei 17.
Steinene har en omkrets på fra 24 mikrometer til 562 mm.
- Interessant lesing, pappa. - Lex. Jeg hørte ikke at du kom.
Jeg er overrasket. Dr. Rawlings sier at de andre sansene dine er styrket.
- Har du snakket med Rawlings? - Han var urolig for at du hadde rømt.
Du hadde droppet fysioterapien.
Han sa at det verste for deg er å være borte fra omsorgen.
Vet du hvor ydmykende det er alltid å bli gransket av terapeuter?
Hvor ydmykende det er å få høre at det en dag er naturlig å være blind?
Vil du vite sannheten, Lex?
Jeg var lei av å bli behandlet som en gjenstand. En invalid.
- Så du vil nyte litt oidipuskompleks? - Bildet er treffende, men feil.
Den blinde Oidipus var sønnen, ikke faren.
Jeg drar tilbake til Metropolis.
Så den plutselige interessen for Hamilton var bare tilfeldig?
- Arbeidet hans er spennende... - Han er syk.
Undervurder aldri verdien av eksentrikere og gærninger, Lex.
Hamilton sa at han funnet ei slags skive, og at du har den.
- Han tar feil. - Du burde ikke brutt kontrakten hans.
Hvorfor sier du det?
Han du tatt en titt i doktorens låve i det siste?
- Har du sett Pete? - Nei, men alt blir bare rarere.
- Sykehusets besøkslogg. - Jeg gransket Ray Wallaces død.
Han hadde besøk før han døde. Dr. Stephen Hamilton.
Meteorgærningen? Jeg trodde han hadde flyttet.
- Dr. Hamilton besøker pasienten... - ...pasienten dør og Pete forsvinner.
- Det er ikke et klart bevis, men... - Det holder. Jeg sjekker Hamilton.
Han hadde et sted i Allentown Road. Han har kanskje flyttet...
Clark? Clark?!
- Hva gjør du? - Ser du disse krampene?
Langvarig eksponering for meteorsteinene.
Jeg skal gi deg en dose som får dette til å virke som milde rykninger.
- Jeg sa jo at jeg ikke vet noe! - Jeg tror du beskytter noen.
- Jeg håper han er verd å dø for! - Ja vel, hør på meg.
Ta nåla og stikk den hvor du vil, for jeg forteller ikke en dritt.
Pete!
- Slipp sprøyta. - Først skal han fortelle hva han vet.
- Hva er det? - Jeg er allergisk mot meteorsteinene.
Skipet er ditt, hva? Lukk det opp! Lukk det opp! Gjør det!
Kom igjen!
- Du må vekk herfra. - Vi må hjelpe ham.
Det er for sent. Han er død. Kom.
Vi må ta det skipet.
- Hva kan det gjøre? - Vi har aldri klart å åpne det.
Clark.
Jeg vet at jeg ble helt sprø, men etter det med Hamilton-
- forstår jeg hvorfor du aldri fortalte meg noe. Jeg er lei for det.
- Du hadde vel grunn til å bli sint. - Det var så bra at du ikke ble skadd.
Men Hamilton prøvde å drepe meg. Han kunne fortalt verden om deg.
- Men du prøvde å redde ham. - Jeg kan ikke la noen dø.
Det er det samme hvem det er.
- Det er ikke lett å være deg, hva? - Heldigvis har jeg en bestevenn.
Jeg er stolt av deg.
Men jeg håper at du innser hvilket enormt ansvar dette betyr.
Og det vil ikke bli lettere.
Det er sånn pappas ønsker deg velkommen til familien.
Stemmer det med Hamiltons beskrivelse?
Det er ikke noe her, pappa.
De må ha flyttet det. Eller så har noen tatt det.
- Kom. Helikoptret venter. - Jeg drar ikke tilbake. Ikke ennå.
- Hva med behandlingen din? - Fysioterapeutene får komme hit.
Du blir vel ikke her på grunn av en ny interesse for romskip?
Jeg blir her fordi jeg vil være mer sammen med min eneste sønn.
- Bra, for greia kan være en bløff. - Det er flere som er interesserte.
Hvor kjapp er du? 50 kilometer i timen?
Ja, noe i den stilen.
Og røntgenblikket? Har du sett på jentenes...?
Jeg må fokusere, og jeg krenker ikke i folks privatliv.
Så du har aldri sett på jentegarderoben?
- Kanskje én gang. - Det var bedre!
- Har du holdt deg tilbake på banen? - En tanke.
- Hva venter du på? Vis meg det. - Jeg tror ikke du vil se det.
- Kom igjen. - Ja vel.
Vi vet at du ikke kommer i nærheten av ringen når jeg står i forsvar.
Uansett hvilke krefter du har. Kom igjen.
Dette blir morsomt!
Tekst: Tor Hundstad Iyuno-SDI Group