Är det nån där?
- Vad fan tänkte du på? - Förlåt, far. Det ska inte upprepas.
- Vilken är enda regeln här i huset? - Byron stannar i källaren.
- Och varför det? - Far vet vad som är bäst för Byron.
Hur i helvete kom du ut?
Om du inte svarar mig så lovar jag att jag ska...
Jag dyrkade upp låset.
Om du rymmer igen, så laddar jag med nåt annat än en bedövningspil.
Det faktum att du hittade den på en gravplats känns lite Amityville.
Det känns lite romantiskt. Kärleksbrev är en förlorad konstart.
I morse snappade jag upp en lapp från en brottare till en cheerleader.
Det var inte särskilt poetiskt...
- Vem tror du skrev den? - Ingen aning.
- Vad är det? - Lana har en hemlig beundrare.
- Det är inget. - Vad då inget? Det var romantiskt.
Låt killen läsa det.
- Det är lite mjäkigt. - Clark Kent - mannen av stål!
Vi ses.
Det låter mer som en fluktare än en hemlig beundrare.
Tack.
Det är lite privat.
Läs det då. Du tycker nog som Clark, att det är fånigt.
Det är lite naivt, men versmåttet är rätt sofistikerat. Vem skrev det?
En beundrare eller en psykopat, det beror på vem man frågar.
Du låter lite irriterad. Är allt som det ska?
Alla trackar mig för dikten så är jag är lite på min vakt.
Ta mig till dig, fängsla mig
Ty jag blir aldrig fri, förutom när du hänför mig
John Donne. En av mina favoriter.
Man skulle kunna tro att jag hittat din akilleshäl.
Jag visste inte att du gillade poesi.
Den som inte gillar poesi har inte fattat att det handlar om förförelse.
Skönt att somliga uppskattar konst.
Det höjer ribban för andra rivaler.
- Det är inte så bra mellan oss... - Ingen fara, Clark.
- Förlåt att jag skojade om dikten. - Alla uppskattar inte poesi.
Jag blev förvånad att du visade den för Pete och Chloe, men inte för mig.
Du kan inte förvänta mig att jag ska dela allt, om inte du öppnar dig.
Verkar det inte skumt? Han smyger runt och iakttar dig.
Kom igen, Clark. Har aldrig du iakttagit nån på håll?
Som ni kan se...
Kanske inte just se i ert fall... Det var ett misstag.
Jag lovar att det aldrig ska upprepas så länge som jag arbetar för er.
Tack. Det var en mycket uppriktig, om än inte så mångordig, ursäkt.
Jag ska hjälpa dig att hålla löftet.
Din saker skickas till dig.
- Avskedar ni mig? - Ni ser det självklara, det är bra.
Det var den fjärde den här månaden.
- Var hittar du dem, Lex? - På skolor, som Harvard och Yale.
Jag ägnar timmar åt att granska meritlistor.
Låt dig inte luras av meriter, Lex. Du måste se dem i ögonen.
Du får vara mina ögon, min son.
- Så deras brister är mitt fel? - Jag kritiserade dig inte.
Jag gav dig kritik. Det är skillnad.
Om jag minns rätt så bad jag inte om hjälp - du erbjöd mig den.
Skönt att se att du inte veknat.
Mitt tillstånd hör inte hit.
- Du är inte universums härskare. - Fixa fram en assistent som duger.
- Inte ens jag skulle duga. - Förmodligen inte. Ingen är perfekt.
När börsen öppnade i måndags morse-
- sjönk LuthorCorp-aktien efter veckor av spekulation...
Jag orkade inte heller lyssna på det.
- Vem är det? - Martha Kent.
Jag hoppas att jag inte stör.
Nej, det är ett välkommet avbrott.
Jag skulle hämta checken från Lex. Han brukar lämna den varje månad.
Min närvaro har förvandlat Lexs strikta rutiner till ett kaos.
Han är säkert glad att ha er här, även om han inte kan uttrycka det.
Era antaganden är generösa.
Kursraset skakade om investerare.
Lionel Luthor skyller på kvartalsrapporten...
Det är väl bara en rökridå? Ni försöker skrämma investerarna.
Jag anade inte att Martha Kent hade ett sånt sinne för affärer.
Är inte era talanger bortkastade på att odla ekologiska grödor?
Jag tar det som en komplimang.
Det borde ni göra.
Jag köpte det här i antikvariatet.
Edgar Allan Poe? Du vet vad du ska välja, mor.
Jag läste några sidor. Jag visste inte vad jag skulle tro.
Jag är förvånad.
Han skriver om smärta och lidande, och folk som blir levande begravda.
Byron, jag vet att du är upprörd, men det är bättre så här.
- Hur kan du låta honom göra det? - Din far har fått utstå tillräckligt.
- Var glad att allt är som vanligt. - Normala barn blir inte jagade.
Jag vill inte höra ett ord till. Håll dig till böckerna och var tyst.
Allt kommer att bli bra.
Vad gör jag? Det är ju inte klokt.
Vänta! Jag fick din dikt.
Den var så vacker.
Tycker du?
- Vad heter du? - Byron.
- Som poeten? - Som min mors morbror.
Men det är inget poetiskt med det.
Varför lämnar du dikter till mig?
För att du inspirerar mig.
Nej!
Låt henne vara!
- Är du oskadd? - Ja.
Jag kan inte fatta att jag svimmade.
- Förlåt att jag skrämde dig. - Det gör inget, Clark.
Du skyddade en vacker ung kvinna. Det var ridderligt.
Du har tur som har en pojkvän som bryr sig så mycket om dig.
Clark är bara en vän. En överbeskyddande vän.
Om jag skrev ner ditt ögas vackerhet-
- och på rytmlösa fötter all din grace skulle vår framtid säga: lögn, poet!
Sånt paradis ej känt vad jordiskt has
Så vackert.
- Vilken poet skrev det? - Shakespeare.
Hur är det att bli undervisad hemma och aldrig få träffa nån?
Man saknar inte det man aldrig haft.
Är dina föräldrar stränga?
De ser bara till mitt bästa.
Det är ju mjölkbilen.
- Vad är klockan? - Kvart i fem.
Om mina föräldrar vaknar...
- Vi kan följa med in. - Nej, det behövs inte.
Byron, skynda dig!
Jag varnade dig, grabben.
Nej!
- Byron? - Stick!
Jag vill inte se er igen!
Försvinn, innan jag skjuter er!
- Erbjöd Lionel Luthor dig jobb? - Jag blev lika förvånad som du.
- Vad sa du? - Att jag ville prata med dig.
Jag har funderat på att börja jobba.
Han har alltid nån baktanke.
Jag vet allt om Lionel Luthor, men vi behöver pengarna.
Och jag behöver en större utmaning.
Jag förstår. Livet på gården har blivit för tråkigt för dig.
Jag menade inte så. Nu kan jag få användning för min utbildning.
- Och riskera vårt privatliv? - Litar du inte på mig?
Jag vill göra det här.
Clark?
- Har ni varit ute hela natten? - Nej, det är inte som du tror.
Vi träffade en kille och vi tror att hans föräldrar slår honom.
Mrs Moore?
- Jag vill prata med er son. - Det går tyvärr inte, sheriffen.
- Var är han? - Låt polisen sköta det här.
- Han har inte gjort nåt galet. - Jag vet inte vad saken gäller.
Men vår son är död.
- Han drunknade för åtta år sen. - Vi träffade honom i går kväll.
- Min son säger att ni hotade honom. - Jag har aldrig sett dem förut.
Det har tagit en massa år att komma över det, och nu dyker ni upp så här.
Hur kan ni som förälder uppfostra ert barn att göra nåt sånt hemskt?
- Jag är ledsen. - Vi ska nog gå nu.
- De ljuger. - Vi såg honom gå in i huset.
- Det här är en besvärlig situation. - Men tänk om pojken råkar illa ut.
Vi vill inte ha det på vårt samvete.
Jag fixar en husrannsakningsorder.
Er plågade konstnär tillhör Döda poeters sällskap.
- Här är dödsattesten. - Den måste vara falsk.
Visst litar jag på ert omdöme, men kan det inte vara så att...
Ett spöke skulle inte sätta i sig tre chokladbitar och två cappuccino.
Jag kollade dr Jenkins i datorn och hittade nåt väldigt intressant.
För åtta år sen ledde han en studie på Metron läkemedel.
- Deltog Byron i studien? - Barn som led av asocialt beteende.
Det låter inte som Byron.
Har vår nye Shakespeare satt Julias hjärta i brand?
Det är skönt att träffa nån som är så ärlig att man slipper gissa allt.
- Vi måste leta efter Byron. - Vi får se vad sheriffen hittar.
Chopin? Jag trodde att du tyckte att han var lite för sentimental.
Nej, men ibland saknar han skärpa.
Ibland.
Jag märker på din ton att du är arg på mig. Vad har jag nu gjort?
Jag intervjuade nya kandidater i går.
Sen fick jag veta att du anställt mrs Kent. Vad är du ute efter?
Martha är en mycket... duglig kvinna.
Hederlighet är mycket ovanligt.
Och hon råkar bara vara en av de få i den här stan-
- som kan nästla in en föraktad magnat bland Smallvilles invånare.
Jag har inte sett det på det sättet. Det är nog en oväntad fördel.
Lämna familjen Kent i fred. De betyder mycket för mig.
Jag undrar vad de säger om du lägger dig i deras angelägenheter.
Tror du att de ska välkomna dig i familjen om du är en snäll pojke?
Det vore ett lyft.
Zeus hade en son, en adoptivson-
- som trodde att han kunde finna sig ett hem bland de dödliga.
Vet du vad som hände Prometeus?
Fadern kedjade honom vid en klippa och gamar åt upp levern. Hurså?
Prometeus var odödlig, Lex. Hur han är försökte undfly sin värld-
- gudarnas värld, så kunde han inte det.
Om du på nåt sätt skadar Kents, så får vår relation ett hastigt slut.
- Vi skulle ju vänta på sheriffen. - Jag måste få veta om Byron är här.
Du är rena rama dr Doolittle...
Det är som ett zoo för vapenälskare.
Det är nåt under mattan. Det är bly, så jag kan inte se igenom luckan.
Bra att veta, om jag ska skriva en bruksanvisning.
Kolla dörren.
Byron? Vad har de gjort med dig?
Det är inte som du tror.
Jag ska ta dig härifrån.
- Hur gjorde du det? - Låset var rostigt. Kom!
- Nej! Jag gjorde min pappa illa. - Ingen ska behöva ha det så här.
- Du förstår inte! - Jag förstår mer än du anar.
Nej! Låt mig vara!
Hur är det, Byron?
Du skulle ha lyssnat på mig.
Vad glor du på?
Lämna mig i fred!
Pete?
Pete! Jag träffade din mamma. Hur är det?
De säger att det är en liten fraktur. Det är lustigt... det värker överallt.
Raring...
Jag som är en del av familjen borde få ta del av er försäkring.
- Du skulle ju vänta på sheriffen. - Byron var fastkedjad i källaren.
- Han körde en Jekyll och Hyde. - Jag försökte stoppa honom...
Du försökte...? Hur stor förändring pratar vi om?
Ni borde inte vara här. Min man kommer snart hem.
Min son känner sig skyldig. Vi vill hjälpa till.
Ni kan inte föreställa er hur hemskt det var för oss.
Ni tycker nog att vi är hemska.
Varför förändrades Byron när han kom ut i dagsljus?
Det var en av medicinens bieffekter. Han kan inte vistas ute i dagsljus.
Jag önskar att vi aldrig hade blivit indragna i den soppan. De lovade...
...att medicinen skulle göra honom bättre, göra honom normal.
Det måste finnas nån som kan hjälpa er son.
Vi har försökt allt. Dr Jenkins såg sex andra pojkar dö-
när han försökte häva bieffekterna.
Byron var uppkopplad till en massa apparater-
som om han var en utomjording.
- Ordnade ni en falsk dödsattest? - Vi visste inte vad vi skulle göra.
Vi låste in honom i källaren. Han grät i flera dagar.
Han förstod inte varför han måste vara här nere.
Vi kände oss som odjur.
Om får bort Byron från solljuset, kan han förändras tillbaka då?
Ja. Men han är så stark nu. Jag vet inte om nån kan göra det.
Jag träffade just Pete. Tack för att du ringde.
- Lana... - Varför ljög du för mig?
- Byron är min vän. - Du fick inte komma till skada.
Litar du inte på mig?
- Du har inte träffat Byron, va? - Nej.
I så fall hade du vetat om det.
Jag vet varför vår Shakespeare förvandlades till brottare.
Fryser jag eller blev det kallt här?
- Vad har du hittat? - Medicinen som Byron fick...
- ...påverkade adrenalinhalten. - De letade efter ett botemedel.
- Vi måste hitta läkemedelsföretaget. - För sent. Metron är redan nedlagt.
- Varför gjorde de det? - Clark får fråga sin mammas chef.
- Lionel Luthor äger Metron? - Ännu ett framtidsföretag...
- Jag ska prata med Lex. - Pete saknar sitt Playstation 2.
- Vart ska du? - Leta efter Byron.
- De är ute och letar efter honom. - Ska jag stanna och servera kaffe?
Nej, men du ska vara försiktig.
Om du ser honom, så gå inte för nära. Ring nån.
Byron...
Det är jag, Lana. Jag vill hjälpa dig.
Jag var där nere i åtta år. Jag går inte tillbaka.
Du kan skada folk. Den Byron jag träffade skulle inte vilja det.
Clark pratar med Luthors son. De kan hitta ett botemedel.
- Det finns inget botemedel! - Nej!
Jag vill ha dig!
De förvandlade mig till nån som ingen kan älska. Inte ens du!
Ännu en fläck på namnet Luthor.
Min far efterlämnar ett fint arv...
Förklara det för din mamma. Det är det här hon ger sig in i.
Min mamma kan ta vara på sig själv. Hon har inte varit så uppåt på länge.
Jag blev faktiskt förvånad.
Mina försök att hjälpa din familjs situation har alltid avfärdats.
Det svider att se hennes namn på lönelistan.
Det var inget enhälligt beslut.
Min far är mästare på familjetvister. Tråkigt att det sprider sig.
Pappa är i alla fall inte arg på dig.
Jag ska undersöka Metron och se vad min far har gjort.
Nu måste jag till fabriken. Vissa måste jobba för försörjningen.
- Har trafiken blivit så tät i stan? - Gillar din mamma helikoptrar?
- Vi flyger inte så mycket. - Det kommer att förändras.
Vi hörs.
Akta huvudet.
Det är den här.
Första gången du flyger helikopter?
Jag väntade mig inte det första dan.
Då lyfter vi, Bob!
- Vad händer? - Jag vet inte.
Vad är det som händer?
- Vad är det? - Vi måste ut härifrån.
Luthor!
Du gjorde det här mot mig!
Vad pratar du om?
Jag vill inte göra dig illa, Byron.
Nej! Du kan inte stoppa mig!
Clark?
Det är okej, Byron. Det kommer att ordna sig.
Clark...
Här får du lite lätt läsning.
Det är en förlorad konstform.
Jag minns inte att vi slogs. Men jag borde ha gjort dig illa.
Somliga har tur.
- Hur är det med handleden? - Den blir nog bra om några dar.
- Jag kan inte fatta att jag... - Tänk inte på det.
- Jag vet att det inte var du. - Du var modig som letade upp mig.
En vän sa åt mig att vara försiktig. Jag borde ha lyssnat på honom.
Får jag se din hand.
- Är du oskadd? - Jag är relativt helskinnad...
...tack vare Martha och Clark.
Clark?
Han är en märkvärdig ung man.
Hej, Lex. - Jag talade med stiftelsen och de kan föra över medlen direkt.
Tvättar du redan pengar åt min far?
Jag övertalar honom att satsa mer på forskning om Byrons tillstånd.
- Vi sysslar inte med välgörenhet. - Det förklarade jag.
Sen förklarade jag att det blir billigare-
- än att annonsera för att återställa konsumenternas förtroende.
Papperen är klara att underteckna i morgon. Vi ses i morgon.
Lex, jag känner ditt hånleende.
Passa dig, pappa. Snart kanske din nya assistent har ställt allt på ända
Du bara försvann i går kväll.
Jag tänkte att du och Byron ville vara ensamma.
Sonetter?
- Det är väl inte vad du brukar läsa. - Jag tänkte att jag kan lära mig nåt.
- Vad tyckte du? - Det var inget för mig.
Ett ärligt svar. Det gillar jag.
Jag är ledsen att jag inte berättade allt.
Det är okej. När jag träffade Byron blev jag rädd.
Den första jag tänkte på var dig.
Jag tänkte: Om Clark varit här så hade han vetat vad man skulle göra.
Jag ville rädda honom. Men jag gjorde bara allt värre.
Det är inget fel i att hjälpa en vän.
Jag hoppas att Byron blir bra igen.
- Stör det inte dig att han är så... - ...annorlunda?
Om man verkligen gillar nån så accepterar man allt hos dem.
Men man kan inte göra det förrän de är villiga att dela allt.
Jag tror att såna som Byron...
...döljer en del av sig själv för att inte skrämma bort folk.
Man måste ta den risken om man vill komma nån nära.
Och om risken är för stor?
Då kan man gå miste om nåt som kan vara helt fantastiskt.
Översättning: Staffan Fröling www.sdimedia.com