- Clark, du kommer for sent! - Jeg kommer så fort jeg kan.
- Så rask, og likevel så treg. - Det er et mysterium for meg også.
- Fikset jeg ikke vekkerklokka di? - Jo, men jeg knuste den.
- Jeg er ikke et morgenmenneske. - Det har du nok etter moren din.
Hun kunne komme for sent til sitt eget bryllup. Det gjorde hun og.
- Jeg satt oppe og pugget. - Jeg må kjøre moren din til jobben.
- Vil du ha skyss? - Nei, jeg sinker dere bare.
Hera friker ut fordi Zevs har bedratt henne med en dødelig, -
- så hun sender masse slanger som skal drepe Herkules.
Det er bare et husbråk av dionysiske proporsjoner.
De hører hjemme i Ricki Lake.
- Han var faktisk utro. - Da får hun leke "Farlig begjær"...?
Det finnes ikke noe sintere enn en hånet kvinne.
Hei, Clark.
- Kjenner vi hverandre? - Nei...
Jo.
Jeg er moren din, Clark.
- Det er en feil. - Det sa jeg også.
Hun sa at jeg må venne meg til det. Jeg fikk mobilnummeret hennes.
Hun sa jeg kunne ringe henne.
Du skal ikke ha noe med henne å gjøre.
Det blir vanskelig å unngå henne. Hun har kjøpt hus i Smallville.
Byrået som håndterte adopsjonen var Metropolis United Charities.
Det var de som Chloe fortalte om. Jeg trodde at de bare tok seg av min.
- Det trodde jeg også. - Fortell hva som skjedde, pappa.
- Det er ikke så viktig akkurat nå. - Hun må la deg være i fred.
Folk må ikke begynne å lure på hvor du kommer fra.
Mrs. Kent, jeg vet hva dere tenker.
"Hun ga bort ungen sin. Hva gjør hun her etter alle disse årene?"
Tanken slo meg.
Mrs. Dunlevy, du mener sikkert godt.
Og du har jobbet hardt for å finne Clark, men han er ikke din.
Min Lucas var det eneste barnet som ble gitt til United Charities.
Clark var det eneste barnet som de formidlet.
- Vi er Clarks juridiske foreldre. - Jeg vil ikke ta Clark fra dere.
Jeg vil bare få lære å kjenne ham.
Å gi bort Lucas var det verste jeg har gjort.
Jeg gjorde det ikke fordi jeg ville, men fordi jeg var nødt.
Jeg håper virkelig at du finner Lucas...
...en vakker dag.
Jeg må be deg om å aldri plage familien min eller Clark igjen.
Nei...
Vær så god, bare lån datamaskinen min.
Du har fått e-poster fra Rachel Dunlevy.
- Har du lest e-posten min? - Du skulle slutte å undersøke.
Jeg postet et par beskjeder på adopsjonssider, og hun svarte.
Så du sa: "Se på kameraten min Clark"?
Du må tro meg. Jeg sa ingenting om deg.
Er det en tilfeldighet at hun kom og utga seg for å være moren min?
- Kanskje hun er moren din. - Du har ikke enerett på livet mitt!
- Hun kan jo være din biologiske mor. - Stiller jeg spørsmål om moren din?
Hun har ikke vist seg her på årevis! Let etter henne i stedet.
Jeg vet hvor hun er. Forskjellen er at hun ikke er interessert i meg.
Siden du aldri har tenkt å snakke mer med meg, så er det noe du bør vite.
Metropolis United Charities ble grunnlagt av Lionel Luthor.
Jeg er enda mer nysgjerrig nå enn da jeg fikk beskjeden din.
- Hva har dette med meg å gjøre? - Du og Clark er visst gode venner.
Kanskje du kan snakke med Clark og be ham om å gi meg en sjanse.
Miss Dunlevy, Jonathan Kent anser meg ikke som et godt forbilde.
Jeg vil ikke få Clark til å trosse ham.
Ikke engang for å lære å kjenne sin mor?
Jeg beklager, men jeg kan ikke gjøre det.
Jeg hadde ikke tenkt å ta det opp... Jeg var sykepleier for mora di.
- Kjente du moren min? - Og din far.
Vi kom hverandre svært nær.
Han gjorde meg gravid og fikk meg til å adoptere bort barnet.
Så du påstår at Clark og jeg...?
Han er broren din, Lex.
Chloe! Jeg har lett etter deg.
- Hva er det? - Clark og jeg har kranglet.
- Om hva da? - Min kroniske nysgjerrighet.
- Hvordan har du det? - Vi kan snakke om det senere.
- Unnskyld at jeg dumper det på deg. - Det er det venner er for.
Akkurat. Hva ville du snakke om?
- Han heter Henry Small. - Som i Smallville Smalls?
Vår egen Førstefamilie.
- Hvem er dama på bildet? - Moren min.
- Unnskyld, Lana... - Det går bra. Du visste ikke det.
Han kan være min biologiske far.
- Går det bra? - Jeg tror det.
Jeg vil vite alt om ham. Jeg tenkte at du kunne hjelpe meg.
- Hvis det føles slitsomt... - Jeg er faktisk smigret.
Det er godt at noen stoler på meg.
- Da gjør du det? - Jeg finner ut hvor han studerte...
...hvor mange ubetalte p-bøter han har og om han bruker tanntråd.
Men hvis du vil vite hvem han er, så bør du bruke dørklokka.
- Clark? - Ta en sekk.
Luthor grunnla United Charities. Hvorfor var han innblandet i dette?
- Kan noen fortelle hva som skjer? - Jonathan, han må få vite det.
Da meteorregnet falt, innså jeg at ingenting ville bli det samme igjen.
Hva skjer?
Martha...
Teddy!
Se opp!
- Går det bra? - Sønnen min... Han...
Ta deg sammen. Hvor er sønnen din?
Hjelp til.
Hva har skjedd? Håret hans...
- Går det ikke fortere? - Vi kjører så fort vi kan.
Hva har dere baki der? Det sinker oss.
- Hvordan går det med sønnen din? - Sjokkert, men han klarer seg.
- Dere reddet ham. - Jeg er glad jeg kunne hjelpe til.
- Jeg vet ikke engang hva du heter. - Jonathan Kent.
Hyggelig, Mr. Kent. Hvis det er noe jeg kan gjøre...
...ring meg.
Jeg mener det, Mr. Kent.
Du er en helt, pappa. Hvorfor har du skjult dette?
Ethan... kan vi gjøre noe for deg?
Det er en kvinne i byen som påstår at hun er Clarks mor.
- Hun har begjært en DNA-test. - Hun er ikke moren min!
Det er det testen skal bevise. Noen får komme hit og ta testen.
Laben analyserer det i morgen. Det er raskt overstått.
Dere har ingenting å være redde for.
...dessuten er det en skamplett.
Nei! Dere dumper der.
Hva mener du?! Jeg blåser i hva elverket sier.
Dumpingen er ulovlig... Hallo?
- Mr. Small? - Hva er det?!
Unnskyld. Jeg tar ikke inn noen flere jusstudenter nå.
Nei, jeg leser ikke juss.
Jeg vet hvem du er.
- Gjør du? - Ja, du driver kaféen i byen.
Nettopp. Jeg har ikke sett deg der.
Det vil du aldri få gjøre. Jeg boikotter det.
- Har du noe imot kaffe? - Nei, men jeg har noe imot Luthor.
Lex er bare en passiv deleier.
Det sa man om nazistene også. Se hva som skjedde. Hva heter du?
Lana Lang.
Du kjente moren min.
Hvor har du fått tak i dette?
Jeg fant det.
- Elsket du henne? - Hva vil du at jeg skal si?
Det er historie. Det betyr ikke noe.
Kan du slutte å leke helt og hjelpe meg?
- Lana... - Jeg tror at du kan være faren min.
- Kommer du, elskede? - Et øyeblikk, bare.
Du tar feil. Jeg har en familie nå.
Vær så snill, ikke plag meg igjen.
Sånn. Det gjorde vel ikke vondt?
Jeg hører fra meg.
- Pappa... - Vi var nødt, Clark.
- Og når de sjekker Clarks DNA...? - Hvis jeg engang har DNA.
Vi må sørge for at ingen får sjansen til å analysere prøven.
Her er det.
Der.
Det er rene "Mission impossible".
Bortsett fra at jeg er flink til å snakke-
- så fatter jeg ikke hva jeg gjør her.
Jeg trenger spyttet ditt.
Dere kan puste ut. Vi byttet prøvene og ingen så oss.
- Jeg er lei for dette... - Det er ikke din feil. Det hører til.
Jeg må jobbe på skurtreskeren.
Alt gikk bra. Hvorfor er pappa sint?
Dette har vært tøft for ham. Han sa at det ville forfølge oss.
Hvorfor gjorde han det?
Fortell det, mamma. Hvorfor trengte dere Lionels hjelp?
Du kan ikke ane hvilket press det var.
Plutselig hadde vi et lite menneske. Vi visste ikke hva vi skulle gjøre.
- Flaks at din mor sparte alt. - Vi kan ikke beholde ham.
Det føles som om det er en grunn til at han er her.
Han er akkurat det jeg ønsket meg i blomsterbutikken i morges.
Når begynte Martha Kent å tro på magi?
Da jeg fikk øye på denne gutten.
Ta ham med opp. Fort!
Et øyeblikk.
God kveld, Jonathan.
Jeg så restene av bilen din. Jeg ville sjekke at alt var bra.
Vi er bare litt rystet. Det fins nok dem som trenger mer hjelp.
- Hvem er småen? - Han stakk. Han er så sterk.
- Det er... - ...Clark.
Jeg tenkte at pikenavnet mitt blir et bra fornavn.
Du er den første i Smallville som får møte sønnen vår.
Han er adoptert, naturligvis. Vi hentet ham i morges.
Jeg visste ikke at dere ville adoptere.
Du vet hvordan vi er, Ethan. Vi holder oss for oss selv.
Gratulerer! Det er godt at noe bra skjer midt i all denne tragedien.
Han hadde rett. Du var det eneste gode som skjedde den dagen.
- Så du bare fant på alt? - Jeg kunne ikke fortelle sannheten.
Da det kom ut, visste jeg at vi måtte finne på noe.
Vi ringte Lionel Luthor og innkasserte tjenesten.
Han ordnet alt.
Hvorfor holdt du det hemmelig?
Håper at jeg ikke forstyrrer noe viktig.
Overhodet ikke, Lex.
Ønsker du deg noen gang en storebror?
Jeg har klart meg fint på egen hånd.
Rachel Dunlevy oppsøkte meg.
Hun sier at vi har noen kromosomer felles.
Min fars kromosomer, for å være nøyaktig.
Mener du...?
Jeg fikk utseendet i familien.
Hun er ikke moren min.
Jeg er like skeptisk som deg.
Det kan være en bløff for å lure faren min.
- Har du spurt ham om det? - Først vil jeg ha mer fakta.
Det er ikke så vanskelig å se for seg. Min far har utnyttet mange.
Plager det deg ikke? Jeg vet hvor nær du sto din mor.
Det faktum at det plaget henne, plager meg.
Alle ekteskap kan ikke være like stabile som ekteparet Kents.
Jeg sa til Miss Dunlevy at man ikke kommer med slike anklager-
- uten å ha DNA-bevis.
Hva tror du, Clark?
Tror du at vi kan være brødre?
Det ville vært kult, men det er vi ikke.
Rachel?
Da vakten ringte og sa at du var der, så trodde jeg ham ikke.
- Jeg trodde at vi var enige. - Du har klusset med DNA-testen.
Hva? Hva snakker du om?
Clark Kent er vår sønn, det vet du!
Du er deg selv lik, Rachel. Du er fortsatt helt irrasjonell.
Nei! Det eneste irrasjonelle jeg har gjort, var å la deg ta ungen min.
- Du ble rikelig kompensert. - Jeg satt syv år på mentalsykehus.
- Du trengte hjelp. - Jeg trengte et hjem og en familie.
Da du var ferdig med meg, så kunne jeg glemme det.
- Du burde fortsatt behandlingen. - Jeg trengte ingen behandling.
Du ville bare ha meg ut av veien.
- Jeg har tenkt å avsløre deg. - Avsløre meg? For hvem da?
Kona mi er død. Det vet du.
Er du fremdeles like vakker?
Du er fantastisk.
Du må gå videre.
Glem fortiden. Hvis du trenger hjelp, så kan jeg ringe dr. Friedberg.
Han kan nok ordne en plass til deg på klinikken.
Miss Dunlevy?
Går det bra?
- Det var ingen dårlig fangst. - Pappa hjalp meg å trekke den opp.
Du er heldig som har en så god far.
Jeg hørte at du og Chloe kranglet.
Ikke vær redd. Hun sa ikke noe mer.
Det er vel de vanlige hemmelighetene.
Chloe lovte å ikke grave i adopsjonen.
Det er en dame her som påstår å være moren min.
- Er det en mulighet? - Ikke en sjanse.
- Dukket hun bare opp ut av det blå? - Hun overrasket meg på skolen.
Hvem gjør noe sånt?
Husker du den fyren på bildet?
Jeg fant ut hvem han er. Han heter Henry Small.
Jeg gikk hjem til ham.
- Hvordan gikk det? - Han hater the Talon.
Han hater Luthor, kalte meg nazist og sa jeg aldri skulle komme tilbake.
Så fint...
- Beklager. - Det går greit.
Jeg har klart meg fint uten en far. Jeg vet ikke hvorfor jeg trenger en.
Det vet jeg.
Vi er forskjellige. Vi får ikke se våre biologiske foreldre hver dag.
Hvis jeg fikk sjansen til å treffe mine biologiske foreldre...
...så ville jeg ikke gitt opp så lett.
- Nei, nei, nei. - Hvor er jeg?
Du er hos meg. Jeg kjøpte huset for pengene jeg fikk av faren din.
Jeg sparte dem. Jeg fikser det slik at Clark skal føle seg hjemme.
- Jeg vet hvor vanskelig det må være. - Nei, det gjør du ikke.
Alle tapte år... Martha Kent fikk bake bursdagskakene.
- Marta Kent fikk tørke tårene. - Så nå får du kidnappe meg?
Jeg ville ikke gjøre det, men din far ga meg ikke noe valg.
Hvis min far lyver, og vi er brødre, vil jeg også få greie på det.
Hva hjelper det å holde meg fanget?
Enten snakker faren din sant, eller så mister han sin sønn.
- Hva er det? - Rachel Dunlevy har kidnappet Lex.
Hvis ikke jeg innkaller til pressekonferanse og forteller-
- at Clark er min sønn, så dreper hun Lex.
- Så fint at jeg fant deg. - Det var uventet å høre.
Vi sa ting som vi angrer på. Jeg gjorde i hvert fall det.
Jeg hadde brent pressekortet mitt om det ville vært til noen hjelp.
Nei, det ville du ikke. Dessuten trenger jeg det nå.
Hvis hun har kjøpt hus i Smallville, så må det være registrert.
Jeg angrer på det jeg sa om mora di.
Det er greit. Alle har familiehemmeligheter.
Hun stakk da jeg var fem. Min far prøvde å lage vafler.
Han forklarte aldri hvorfor hun dro. Det var merkelig.
Jeg er lei for det.
Det er vondt å tenke at man ikke er verdt å elske.
Ikke tenk det.
Ingen opplysninger om Rachel Dunlevy.
- Prøv med Lucas Luthor. - Det får du forklare siden.
Bingo! Der er adressen hans.
Takk for at dere kom på så kort varsel.
Jeg har en viktig kunngjøring som angår familien min.
Min sønn, Lex Luthor, er kidnappet.
Til hans kidnapper vil jeg si: Jeg gir aldri etter for dine krav.
- Nei! - Hvis du skader ham...
...så kommer jeg ikke til å hvile før du er fanget og innesperret.
Det har alltid vært vår policy å aldri forhandle med kidnappere.
Din far har nettopp drept deg.
Hvem er du?
Det er det jeg har prøvd å si. Jeg er ikke sønnen din.
Bare si ifra hvis dere vil ha noe.
Hyggelig sted. Fargerikt.
- Mr. Small... - Si Henry.
Vil du ha kaffe?
- Naturligvis ikke... - Vanlig kaffe blir bra.
Jeg fikk brevet ditt, og ja, du overrumplet meg.
Slik du beskriver deg selv, så kan du ha arvet det av meg.
- Så du er faren min? - Jeg vet ikke.
Men jeg vil finne ut av det.
Rachel ble lagt inn på en privat klinikk.
Selv om hun prøver å fortelle hva du gjorde, så vil ingen tro henne.
- Jeg syns synd på henne. - Det gjør vi alle.
Det må ha vært tøft å gi bort barnet.
Jeg er glad for at familien vår er intakt.
Ikke engang Lionel Luthor kunne skille oss.
Lionel hjalp oss. Hvorfor hater du ham så mye?
Da han kom med adopsjonspapirene, så trodde jeg at det sluttet der.
Mr. Kent!
- Mr. Luthor... - Kall meg Lionel, vær så snill.
Lionel.
Alt skal være i sin orden.
Takk. Takk for at du kom hit, det hadde du ikke trengt å gjøre.
- Vi henter Lex til Metropolis i dag. - Flott! Fint at han kommer seg.
Jeg vil at du gjør en ting for meg.
Du har sikkert hørt at brødrene Ross nøler med å selge fabrikken til meg.
- De er vel vennene dine? - Ja...
Snakk med dem. Overbevis dem om at jeg ser til Smallvilles beste.
- Det kan nok gjøre en forskjell. - Det angår ikke meg, Mr. Luthor.
Jeg forstår.
Pass på det papiret. Tenk om myndighetene aner uråd.
Truer du meg?
Naturligvis ikke. Jeg ber bare om en liten tjeneste.
Så du overtalte dem til å selge?
Jeg hjalp familien Luthor å få inn en fot i denne byen.
Forurensing, dumping av gifter, alle som ble lurt... Petes familie.
- Det hadde ikke skjedd ellers. - Det kunne ikke du vite.
Jeg visste nøyaktig hvem Lionel var.
- Hvorfor sa du ingenting til meg? - Fordi du hadde klandret deg selv.
- Du beskyttet meg. Det er min feil. - Nei! Det får du aldri tro.
Det var min avgjørelse. Det er min feil.
Bare min.
- Er det deg, Lex? - Jeg lever, men ikke takket være deg.
Du er en som overlever. Hun ville ikke drepe deg.
- Hun gjorde et godt forsøk. - Jeg kunne ikke gi etter for henne.
Som du gjorde for alle de årene siden.
Jeg... elsket moren din inderlig.
Jeg var ingen perfekt make. Jeg gjorde feil.
- Du kommer også til å bli fristet. - Vi snakker ikke om meg, pappa.
Vi snakker om Rachel Dunlevy. Bar hun på sønnen din, eller ikke?
Jeg visste ikke at hun var gravid. Hun dukket bare opp med et barn-
- og krevde at jeg skulle forlate din mor og gifte meg med henne.
- Så du bestakk henne? - Hun var syk. Hun truet meg.
Din mor var for syk til å orke en skandale.
- Din idealisme er inspirerende... - Jeg gjorde det jeg trodde var best.
Jeg plasserte barnet hos en passende familie.
- Ikke familien Kent? - Kent? Ikke vær tåpelig!
Hvor er han da?
Han...
...døde før han rakk å fylle et år.
Du får unnskylde meg. Jeg er veldig trøtt.
Det har vært en lang dag.
Ja visst, pappa.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl Iyuno-SDI Group