Er du her nede, mamma?
- Skulle ikke du til jernvarehandelen? - Jo, men vi hadde delen likevel.
- Hva gjør du her nede? - Jeg skulle hente ferskener.
Jeg kommer straks.
Det burde duge.
- Det gikk fort. - Jeg tilbød meg å punktsveise.
Ikke engang dine evner kan erstatte en kopperbrikke.
Det høres ut som om dere to fortjener et glass kald saft.
Går det bra, mamma?
- Martha! - Hun puster ikke, pappa!
Mamma?!
De gode nyhetene er at tilstanden er stabil, og hun kan puste selv.
Hun virket helt frisk. Hvordan kan noe oppstå så raskt?
Jeg gjetter på et slags stoff. Vi analyserer blodverdiene hennes.
- Jeg blir her. - Jeg skal ordne litt kaffe.
- Hun kommer til å bli bra. - Jeg vet det.
- Hun hadde ikke villet ha oss her. - Jeg går ikke.
Moren din hadde en lang liste over ting som måtte gjøres.
Du vet hvor viktig veldedigheten er for henne.
Greit.
Når jeg er ferdig, så kommer jeg hit.
VELDEDIGHETSKONSERT PÅ LØRDAG
- Skulle ikke moren din komme? - Jo, men hun er blitt syk.
- Pappa er på sykehuset med henne. - Det høres alvorlig ut.
- Vet de hva det er? - Vi venter på prøvesvar.
- Noe må de vel vite? - Er dette et intervju?
Hun sluttet å puste.
Hele greia var din mors idé. Kanskje vi skal utsette det?
Jeg setter pris på tanken, men hun kommer til å klare seg.
- Jeg mente ikke... - Det er greit, Chloe.
Jeg må tilbake til sykehuset.
Mr. Kent...
Jeg må spørre deg enda en gang. Har Martha blitt utsatt for noe uvanlig?
Nei. Hva gjelder det?
Jeg har sjekket blodverdiene. Det tyder på en akutt toksisk reaksjon.
- Jeg kan ikke identifisere kilden. - Men du kan vel gjøre noe for henne?
Jeg har sendt prøvene hennes til Metropolis for nye tester.
Jeg må være ærlig: Jeg er bekymret for både Martha og barnet.
Barnet?
- Visste du ikke det? - Det må være en feil.
- Legene sa at hun ikke kan få barn. - Jeg har sjekket Marthas journaler.
Det er ingen feil.
Jeg så Mr. Kent i korridoren. Han så bekymret ut. Er alt i orden?
Vi gjør alt vi kan.
Johns Hopkins? Bra skole.
Du får lese det.
"Vi tilbyr deg en treårig forskerpost." Jeg er imponert.
Det er en sjanse til å få forske på et av landets beste sykehus.
I motsetning til Smallville?
Jeg trives her, Lex, men forskning har alltid vært min store kjærlighet.
Nå... hva synes du?
Stol på meg. Det fins ikke noe verre enn å gå glipp av en mulighet.
Dr. Bryce?
Jeg er dr. Moore. Det gjelder Martha Kent.
Jeg skal la deg jobbe.
- En baby? - Ja, hun har ikke sagt noe til meg.
Hvorfor skulle hun holde det hemmelig?
Mr. Kent, dette er dr. Moore fra Helsemyndighetene.
Hva har det med kona mi å gjøre?
De blir innkalt når det foreligger fare for allmennheten.
- Laben i Metropolis slo alarm. - Jeg vil ikke skremme dere.
Tilstanden forårsakes av en ukjent gift.
Vi skal finne og identifisere den.
- Kan noen andre bli smittet? - Vi vet ikke før vi finner kilden.
Vi må kartlegge hennes bevegelser.
- Hun har ikke forlatt gården. - Da får vi begynne der.
- Begynne hva da? - Letingen etter smittekilden.
Vi må søke gjennom alt.
Clark, romskipet.
- Er skipet trygt i skjulet ditt? - Ja, vi setter det ved Betamaxen.
Indiana Jones hadde ikke funnet det der.
Hva gjør du?!
- Pete, går det bra? - Ja.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Kom.
Kom, vi må få den opp på veien.
Slutt å tull. Jeg vet at du kan.
Jeg prøver. Jeg klarer det ikke.
Clark, X-files-alarm.
- Det er smittevernteamet. - Vi må få den opp på veien.
Nå går det.
- Har de funnet noe? - Ikke ennå. Fikk dere gjemt skipet?
Ja, det er i sikkerhet hos Pete.
Da jeg kjørte, ble alt utydelig og jeg mistet kontrollen.
- Men du og Pete har det vel bra? - Ja, men jeg mistet all kraft.
- Ja? - Jeg får utslag i stormkjelleren.
Det er organisk partikkelmaterie.
Det er som om noen har gravd frem noen radioaktive sporer.
Ta overflateprøver. 10 og 50 centimeter.
MEL
Mr. Kent, vi fant denne i en boks som var nedgravd i stormkjelleren.
- Har dere sett den før? - Nei.
Har Mrs. Kent vært der nede nylig?
Ikke så vidt jeg vet. Den er som regel låst.
Hun var der i morges.
Jeg vil ha et team som steriliserer hele kjelleren.
Vi har lett etter nøkkelen i måneder. Hvordan kunne den havne i kjelleren?
Jeg så melboksen under vasken. Mora di må ha flyttet den.
- Hvorfor sa hun ingenting til oss? - Hun må ha hatt sine grunner.
- Hva slags sporer kan det være? - Jeg vet ikke.
Var det derfor du mistet styrken?
Nei, det er ingen fare. Du trenger ikke å bekymre deg.
Nå må vi tenke på mamma.
Elskede...
- Hvordan har du det? - Jeg burde ha fortalt om babyen.
- Jeg er fryktelig lei for det. - Hvorfor sa du ingenting?
Jeg var redd for at jeg skulle miste det hvis jeg fortalte det.
Martha... hvordan kan det være mulig?
Da tornadoen rammet byen, da Nixon åpnet Clarks skip...
...skjedde det noe merkelig.
Det var et blendende lys.
Jeg følte hvordan kroppen ble full av energi.
Tror du skipet har helbredende krefter?
Jeg tror at skipet gjorde det mulig for meg å bli gravid.
Hvordan det enn gikk til, så er det et mirakel.
De fant nøkkelen...
...i stormkjelleren.
- Hvorfor gjemte du den for oss? - Det var galt, men jeg var redd.
Hvis Clark åpnet skipet...
...og fikk vite sannheten om sin opprinnelse så ville han...
- Da ville han forlate oss. - Det kommer ikke til å skje.
- Clark... - Hei, Lana.
Jeg ville bare sjekke at du var ok.
Det er rart hvordan minner kan dukke opp i hodet.
Da jeg gikk i andre klasse, var jeg redd for at mamma skulle forsvinne.
Jeg nektet å gå på bussen før hun lovet meg å være hjemme.
Og hver dag var hun der da jeg kom inn gjennom døra.
Ikke vær redd. Om noen dager kommer hun til å være der igjen.
Clark, går det bra?
Clark!
Clark?
Hva skjedde?
Kan du unnskylde oss, Lana?
- Clark ble utsatt for samme gift. - Vi må informere smittevernet.
- Jeg kan ikke la deg gjøre det. - Hvorfor ikke?
Du må love meg å ikke fortelle dette til noen.
Jeg tar taushetsplikten på alvor.
Men Clark trenger ordentlig pleie.
- Clark er ingen normal gutt. - Jeg må ta en blodprøve.
Du kan ikke gjøre det, dr. Bryce.
- Er dette noe religiøst? - Nei, jeg mener det bokstavelig.
Du kan ikke gi prøven til en lab.
Jeg prøver å hjelpe sønnen din, men da må du si hva som foregår.
Lov meg at du gjør det selv.
Hvis du analyserer blodet, så innser du-
- hvorfor du ikke kan fortelle noen om Clark.
Herregud.
Lex...
Jeg ville bare se hvordan Mrs. Kent har det.
Jeg så smittevernet. Det må være alvorlig.
- Jeg får ikke diskutere pasienter. - Kent er som en familie for meg.
Jeg hadde fortalt alt om jeg kunne.
Skulle ønske jeg kunne gjøre noe.
Moderne medisin har dessverre ikke alle svarene.
Det er vel det fine med forskning?
Man får sjansen til å løse vitenskapens gåter.
Nå må jeg jobbe.
Helen...
Johns Hopkins er heldig som får deg.
Hei, Mr. Kent. Lana sa hva som skjedde. Er alt bra med Clark?
Ja, han hviler på sofaen. Jeg skal hilse og si at du stakk innom.
Unnskyld, jeg er nok verre enn en dørselger, -
- men jeg lurer på om jeg kan få sitte hos ham en stund.
Ja... visst.
Unnskyld, Chloe. Kom inn. Jeg venter oppe.
Hei, Clark.
Dette blir en bra story: "Slutten på Clark Kents perfekte oppmøte."
Unnskyld. Nå gjør jeg det igjen.
Jeg... har aldri sett deg syk før.
Det fikk meg til å tenke... Tenk om noe skulle hende deg.
Og jeg aldri fikk...
I enda en klassisk manøver for å unngå emosjonell nærhet, -
så skrev jeg ned følelsene mine.
Sånn unngår jeg pinlig øyenkontakt.
Jeg vil fortelle en hemmelighet: Jeg er ikke den du tror.
Forkledningen min er så tynn at du burde ha gjennomskuet meg.
Jeg er drømmejenta di forkledd som din beste venn.
Iblant vil jeg rive av meg fasaden, som på vårballet, men jeg kan ikke, -
- for da blir du redd og flykter igjen.
Det er bedre å leve med løgnen enn å vise mine sanne følelser.
Det er så mye lettere når du er bevisstløs.
Faren min sa at det fins to slags jenter:
De man vokser fra, og de man vokser sammen med.
Jeg håper virkelig at jeg er den siste typen.
Kanskje jeg ikke er den du elsker nå, men jeg slipper deg inntil videre.
Jeg håper at du kommer tilbake til meg, fordi du er verdt å vente på.
Clark?
Lana?
- Pappa? - Du burde ikke være oppe, Clark.
- Hvor skal du? - Jeg skal til Pete og hente skipet.
Nå?
Hvordan går det med mamma?
Pappa?
Helen sier at mora di antageligvis ikke overlever natten.
- Og nå er du også... - Ikke tenk på meg.
- Vi må hjelpe mamma. - Jeg gir ikke opp familien min.
Om det så kreves et mirakel, så må jeg finne et.
- Tror du at skipet kan kurere oss? - Jeg vet ikke, Clark.
Legene kan ikke hjelpe deg, og din mor tror at skipet hjalp henne.
- Jeg vet ikke. - Men da må vi ha nøkkelen.
Jeg vet det. Jeg vet hvor de fraktet alt sammen.
- Jeg blir med. - Nei, du blir her. Du er for syk.
Gå og legg deg.
Stopp der! Ned på bakken! Nå!
Clark!
Jeg tenkte du kunne trenge hjelp.
Kode blå, rom 117.
Kom ut av bilen! Hendene over hodet!
Har det skjedd noe?
Han passer ikke signalementet.
Unna!
Kom igjen!
Døden inntraff klokken 02.17.
- Er det en gutt eller ei jente? - Ikke svar på det.
- Vi vil få vite det på gammelmåten. - Hovedsaken er at barnet har det bra.
I medisinske termer er det et mirakel.
Det virker som om dere har et lager av dem.
Jeg så Clarks blodprøve.
Og jeg så Mrs. Kent gjøre en umulig vending.
Hvis dere vet hvordan det gikk til, så bør dere fortelle det.
Det er akkurat som du sa.
Det er et mirakel.
Jeg setter pris på at du holder meg oppdatert om situasjonen.
Jeg burde ikke gjøre dette.
Hvis noen får vite at jeg gir ut en journal, så kan jeg miste jobben.
Mrs. Kent var svært syk. Hvorfor er du interessert i henne?
Hun er en god venn. Det er alt du trenger å vite.
Jeg traff Clark der ute. Han sa at Martha klarer seg. Gratulerer.
- Jeg vet ikke om jeg var delaktig. - Hvordan kan du ellers forklare det?
Det glemte jeg... Du kan ikke diskutere pasientene dine.
Jeg har noe til deg.
- En avskjedsgave? - Tvert imot.
Åpne den.
Det er en nøkkel til godset. Jeg vil at du flytter inn.
Jeg vil ikke stå i veien for dine ambisjoner.
Men jeg må fortelle deg hvor gjerne jeg vil at du blir.
Mordersporene angriper?
Jeg vil aldri spise muggost igjen.
Jeg kunne ikke få meg til å besøke Clark da han var syk.
Er jeg et fryktelig menneske?
Nei.
- Det skremte meg å se ham slik. - Samme her.
Det får man til å innse hvem som er viktig i livet.
Ja, og hvem som er viktig for Clark.
- Hva mener du? - Ingenting.
Jeg må hjem og skifte før konserten.
- Er programmene klare? - De ligger bak bordet. Vi ses der.
"Jeg vil fortelle en hemmelighet. Jeg er ikke den du tror."
"Min forkledning er så tynn at du burde ha gjennomskuet meg."
"Jeg er drømmejenta di, forkledd som din beste venn."
- Pete, dette er fantastisk! - Clark!
Godt å se deg blant de levende.
Sjekk. Det er den siste Talonmiksen.
Takk, Pete. Og takk for hjelpa med politiet.
Ikke noe problem.
Men hvis jeg får velge, så leker jeg heller DJ enn lokkemat.
- Er etterforskningen over? - Ja, jeg håper det.
- Vi ses senere. - Godt å se deg.
Chloe, pappa sa at du kom og hilste på da jeg var syk.
Det var søtt av deg. Takk.
Det er det man har venner til. Jeg må gå og kjøpe et lodd.
Hvis noen skal vinne datamaskinen, så burde det jo være meg.
Clark...
- For en fin fest. - Det er mye din mors fortjeneste.
Er alt bra med Chloe?
Hun ble preget av det som skjedde med deg.
Jeg også.
Det var tøft å se deg syk. Jeg har alltid sett på deg som usårbar.
Og nå tror du at jeg er menneskelig?
Det er vel min måte å si at du betyr mye for meg.
Enkelte er vel flinkere til å uttrykke seg enn andre.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl Iyuno-SDI Group