Du blir med meg hjem... nå.
- Gubben synes å ha trent. - Jor-El og jeg har snakket.
- Jeg tar deg med hjem. - Jeg skal ingen steder.
Clark!
Du innser ikke hvor farlig du er når du har ringen på.
Det er ikke ringen. Jeg ble født slik. Du aksepterer det bare ikke.
Hva fanden har Jor-El gjort med deg?
Han sørget for at jeg aldri skulle glemme hvem min virkelige far er.
Fortsett... bare gjør det.
Hvis jeg har oppdratt en sønn som kan drepe... drep meg da!
Pappa?
- Clark? - Pappa?
- Clark? - Mamma.
Mamma.
- Tilgi meg for alt, for babyen... - Vi har aldri klandret deg.
Herregud! Hva er det som har skjedd?
- Jor-El har presset ham for hardt. - Hovedsaken er at Clark er tilbake.
Abraham ville ofre Isak som tegn på sin gudstro.
- La meg høre din unnskyldning. - Lex?
Min sønn.
Lei for at jeg ikke sitter i helvetets tenner?
- Legg bort pistolen. - Planen din gikk ikke.
Hvorfor skulle jeg drepe noen i min egen familie?
- Du er ikke deg selv. - Jo, mer enn noensinne.
- Hva faen har du gjort med Helen? - Hun bor i huset ditt.
Spør henne selv.
- Lever hun? - Ja.
Hun har en fæl historie om hvordan hun overlevde.
Du er den avdøde helten. Hun sa at piloten stakk av med pengene dine.
- Vi styrter. - Det må finnes fallskjermer.
- Det finnes bare én. Kom nå! - Jeg hopper ikke uten deg.
Tell til tre, og trekk i snoren. De sender et fly.
Jeg elsker deg.
Hopp nå.
Hvilken solskinnshistorie... En oppofring å være stolt av!
Men noe sier meg at historien ikke helt stemmer.
- Jeg advarte deg om henne. - Ikke skyld på Helen!
- Du risset navnet på gravsteinen. - Vi søkte over halve jordkloden.
- Du søkte på feil halvdel. - Hva vinner jeg på at du dør?
Enken din ble en av verdens rikeste kvinner.
- Helen brydde seg ikke om pengene. - Jo, hun gjorde det.
Spør hvor blodprøven ble av, som du leverte til henne.
Det er én ting jeg ikke forstår.
Hvorfor hjalp Jor-El deg? Det var jo han som ville at jeg skulle stikke.
- Gjorde du en avtale med ham? - Clark... Det viktigste akkurat nå...
- ...er at min sønn er tilbake. - Jeg vet ikke om jeg vil det.
Kal-El gjorde som han ville. Det var en stor lettelse.
At du blir, løser ikke problemene, men nå kan vi ta tak i dem sammen.
Om det bare var så lett...
- Hva er det der? - Jeg vet ikke.
- Jeg stjal den for Morgan Edge. - Du må levere den tilbake.
Det var Lionel Luthor jeg stjal den fra.
Det er best at vi tar rede på hva vi er inndratt i.
Det må være mitt blod, eller hva?
- Det er ditt blod. - Tror du at Lionel vet noe?
Helen sa at hun ikke rakk å merke prøven før det ble stjålet.
- Hva ville Lionel med mitt blod? - Det er det samme nå.
- Jeg lurer på hva han vet om meg. - Vi har alltid ligget steget foran.
Fokuser på folk i din nærhet i stedet.
- Jeg liker whisky. Hva er dette? - Vår spesial, en suicide.
- Du har vel ikke endret smak? - Ingenting forandrer seg, Lionel.
Ikke engang når man pynter det med en designerdress eller luksuskontor.
Synd at det ikke gjelder vennskap.
Jeg ante at du hadde en inside-kontakt. Veldig kreativt...
Men å kjøpe min svigerdatter er til og med ynkelig for å være deg.
La meg gjette.
Planen var vel å stjele prøven og selge den tilbake for en bra pris?
- Skal du fengsle meg for innbrudd? - Hvorfor ikke fjerne deg for godt?
Jeg ville være forsiktig hvis jeg var deg.
- Du har mye å tape. - Men jeg sitter på bevisene.
Husk at mord aldri foreldes.
Du har 24 timer på deg til å levere tilbake blodprøven.
- Hei. - Hei?
Hva skal jeg svare?
Unnskyld for min oppførsel i Metropolis. Jeg rotet det til.
Jeg prøver å si meg at det ikke var deg, men når jeg tenker etter-
- innser jeg at jeg ikke vet hvem du egentlig er.
- Du trenger en forklaring. - Nei, det trenger jeg ikke.
Du advarte meg, og sa at jeg ikke kunne forstå deg.
Men jeg ville ikke tro på det.
- Jeg ville bare beskytte deg. - Fra hva da?
Jeg forstår det ikke, for det eneste som sårer meg, er deg.
Etter alt du sa før du forsvant...
Har du engang savnet meg?
Jeg har savnet deg hele tiden.
Men jeg kan ikke fortsette å gjøre sånn mot deg.
Ikke gjør det da.
Jeg vet ikke engang om jeg blir værende.
Fortell meg når du har bestemt deg.
Hjem, kjære hjem.
Lex? Takk Gud!
Jeg har allerede takket. Han er visst den eneste jeg kan stole på.
- Men letingen ble avblåst. - En fiskebåt så røyken fra ilden.
Jeg mistet aldri håpet.
- Likevel gjorde du meg til en helt. - Jeg burde ikke ha løyet for alle.
- Hvorfor gjorde du det da? - Jeg sto ikke ut med hva som skjedde.
Jeg våknet da piloten skjøt seg ut, akkurat som jeg har sagt.
Jeg klarte ikke å vekke deg.
Du hadde drukket et glass champagne. Jeg smakte bare. Du ble dopet.
Flyet holdt på å styrte, og jeg var panikkslagen.
Man tror at man skal være så modig, men når det skjer...
- ...tar overlevelsesinstinktet over. - De sterkeste overlevelse...
Du har visst blitt en sann Luthor.
- Tror du meg ikke? - Du jobbet for faren min.
Da jeg hadde gitt deg blodet, og ba om unnskyldning...
- ...solgte du det til ham. - Han lovte å la oss være i fred.
- Han spiller oss mot hverandre. - Det gjør vi jo så bra selv.
Hvis du vil skilles, skal jeg la deg være i fred for godt.
Men hvis det har noen betydning, så elsker jeg deg virkelig.
TVANGSAUKSJON
Smallville flyttefirma
Jeg hadde aldri trodd at du ville vise deg her igjen.
- Hvordan fant du meg? - Hvor er pakken min?
Jeg har den ikke.
En av politifolkene vil vite hvor du er.
Hører du ikke hva jeg sier?
Den er borte. Luthor vet ikke hvem som har tatt den.
Slipp ham øyeblikkelig! Nå!
Dra deg tilbake til Metropolis.
Jeg vil aldri mer se deg i Smallville.
- Nå er du vel langt hjemmefra? - Jeg ville bare si takk.
Så det er en sånn dag i dag? Iblant er det unnskyldninger, iblant angrep.
Jeg ga deg ingen grunn til å hjelpe meg, men du tidde hele sommeren.
Venner gjør sånt for hverandre, Clark.
Har du snakket med Lana ennå?
- Jeg har prøvd. - Og det er alt?
Etter to år som en igle på Lana?
Jeg tror at det er best sånn.
- Tenker du ikke å bli? - Jeg har ikke bestemt meg ennå.
Du kan ikke rømme støtt. Alle gjør sine feil.
Iblant må man konfrontere sine demoner.
Kommer jeg for tidlig for auksjonen?
Lex?
Det var nesten verdt tre måneder på en øde øy for å få se minen.
Jøss, Lex! Vi som trodde at du var død!
Skjebnen ønsket meg tydeligvis noe bedre.
Jeg hørte om gården. Kan jeg hjelpe til?
Nei, Lex, du vet jo hvordan pappa er.
Hyggelig å se deg. Hva var det som skjedde?
Noe jeg ikke trodde jeg kunne klare.
I total isolasjon klarte jeg å finne en fiende.
Malariaen ga meg hallusinasjoner, men fienden var virkelig.
Jeg tok en titt på meg selv, på de sidene jeg har fortrengt.
Før eller senere må vi alle møte vår mørke side.
Ser man lenge nok, er det vanskelig å skille de to ulike sidene.
Hei.
- Du kan ikke unngå meg. - Jeg jobbet sent.
- I morges var jeg opptatt. - Halv seks om morgenen?
Skal vi slutte å late som? Du løy om Clark.
Da har vi det felles.
Jeg har bedt om unnskyldning fordi jeg ikke fortalte om oss.
Og da sier jeg beklager, så er vi skuls.
- Hvordan kunne la alle engste seg? - Ellers trakk han seg bare unna mer.
Du så ham selv. Han var ikke den vanlige sjarmøren, men...
- ...et helt annet menneske. - Ja!
Han har massevis av problemer under overflaten.
Jeg vet at jeg begikk en feil.
Jeg innrømmer at det var godt at han betrodde seg til meg igjen.
- Han liker å snakke med deg. - Det er fordi han ikke elsker meg.
- Det tok ikke lang tid. - Jeg holder meg unna en stund.
Da får du plass og tid til å tenke gjennom alt.
Jeg har hatt massevis med plass i det siste.
Jeg deler heller plassen. Vi kan vel ta en ny bryllupsreise?
Du slipper ikke taket, Lex. Jeg kjenner deg.
Vi er jo av samme alen. Vi manipulerer litt begge to.
- Det er derfor vi passer sammen. - Jeg vil være sammen med deg, Lex...
...men faren din lar oss aldri være.
Slapp av. Han legger seg neppe i livet vårt igjen.
- Mamma? Pappa? - Ja, Kal.
- Du skulle jo aldri mer vise deg! - Jeg ville møte dine snille foreldre.
- Mamma? - Jeg ville nok ikke gjøre det...
Clark... Ikke finn på noe, det løser seg.
Du er rask, men du kan ikke ta begge samtidig.
- Jeg har ikke det du søker. - Skal jeg si det til Luthor?
- Nei, Clark... - Vent... slutt!
Clark!
- Hva faen er dette? - Det du leter etter.
Det håper jeg virkelig.
Tenk at duften av kreosot og alger kan ta en 30 år bakover i tiden!
- Her er mange minner begravd. - Ja, der de hører hjemme.
Ikke si at jeg har dratt hele denne veien uten grunn...
- Spennende innpakning... - Den er uviktig.
- Hvis du stoler på meg. - Stoler?
Tillit har aldri hatt noe med vårt vennskap å gjøre.
- Det er identisk. - Glimrende!
Man hadde kunnet tro at det var flytende gull.
- Man lurer på hva kilden er verd. - Kilden er dessverre et mysterium.
Min kontakt var visst ikke samarbeidsvillig.
De sa ikke hele sannheten.
Hvis vi antar at jeg aldri stjal nettopp denne blodprøven...
Jeg fikk den direkte fra kilden.
Jonathan!
Ja.
Ja, sir. Det var Edge.
Han vil at vi tar med oss guttungen til ham.
Sett fart!
Lana?
Vær så snill, ikke bland henne inn i dette!
Lana...
For en ny mulighet.
- Skal du ikke drikke? - Jeg liker ikke sjampanje lenger.
- Sov du godt i natt? - Ja, første natten siden ulykken.
Så deilig...
...for det er jo bryllupsreisen vår. Jeg vil jo ikke at du skal sovne.
Det kan jo hende at jeg er borte når du våkner igjen.
Det er ikke morsomt, Lex.
Du måtte vel være der...
Vet du, jeg tror at jeg skal ta noe å drikke.
Hva holder du på med?
Det var en lettelse da du tilga at jeg stjal blodet.
Men jeg innså ikke at et rasjonelt menneske ikke gjør sånn.
Jeg gjorde det fordi jeg elsker deg.
Tror du fortsatt at jeg prøvde å drepe deg?
Ser du ikke hva du har foran deg? Det var din fars fly.
- Du har alltid vært en trussel. - Det stemmer.
Jeg kan ikke slippe uhellet ut av tankene.
Og jeg har hatt noe rett foran øynene.
Hvis pappa ville se meg død, ville han ikke mislykkes.
Du har residuale vrangforestillinger, en effekt av malariaen.
Jeg har hatt vrangforestillinger lenger enn tre måneder.
Men jeg ser et ganske tydelig bilde foran meg nå.
Du fikk pappas pilot drept, og smøg med din egen om bord.
Piloten slapp deg av på en liten øy.
Han fikk en fikset sum penger for å ta meg med opp igjen.
Han fløy langt nok til å glatte over dine spor, og tok et lite hopp...
Han fikk en ekkel overraskelse når han skulle åpne fallskjermen.
Jeg foretrekker din versjon, der jeg er helt.
- Men det gir deg for lite. - Du skremmer meg, Lex.
Vi hadde for lite drivstoff for å nå dit der vi styrtet.
Jeg har sjekket alle øyer i området. Du landet på St. Croix kl. 19.59.
Vet du hva som er det sykeste av alt dette?
Du fikk ingen kule i hodet, bare fordi jeg ble forelsket i deg.
Men slapp av, jeg lærer av mine feil.
Kom igjen. Jeg begynner å bli flink til å lure døden.
Jeg er overbevist om at jeg skal reise meg fra asken igjen.
Jeg hater mysterier. Hadde du glemt det?
Du kommer til å like dette.
Best for deg at det er verdt bryet, Morgan.
Det var en felle!
- Jeg vet ikke hva som skjedde. - Du lurte meg.
Det var ingen i lastebilen.
Vi stikker! Kom, Mr. Luthor.
Hvor er Morgan? Hvor er han?
Godt gjort, Lex. Bra gjort.
Det var en machiavellisk handling, i sann Luthor-ånd.
Takk for komplimenten, men hva handler dette om?
Tror du ikke at jeg har kontroll på flyene mine?
Stakkars Helen. Skal vi sende ut en spaningspatrulje?
Det er allerede gjort.
Overlever hun, finner de henne bare om hun selv vil.
Jeg hadde aldri trodd at du skulle bli forelsket i Helen.
Det er leit at det ble sånn, men ikke vær for hard mot deg selv.
Vet du hva som er sykest av alt?
Av alle mennesker... visste jeg at du ville forstå.
Jeg gjør det. Det viktigste er å overleve.
Jeg vet det nå.
Om jeg var noen annens sønn, hadde jeg dødd på øya.
Alle tester du gav meg ...gjorde meg til en overlever.
Hvis jeg kan mestre stoltheten, har jeg mye å lære av deg.
Jeg håper at tilbudet om å drive LuthorCorp sammen gjenstår?
Jeg...
Ikke forhast deg. Du har nettopp gjennomgått en traumatisk prøvelse.
Nei. Jeg har lært meg å stole på instinktene mine.
Fint at du er tilbake... gutt.
- Det blir rart å føle seg hjemme. - Stedet har ingenting å si.
- Betyr det at du blir med? - Jeg har lagt Metropolis bak meg.
Jeg sa til politiet hvor jeg har lagt de stjålne pengene.
Man blir ikke kvitt problemet, når man har det i blodet.
Ikke vær så hard mot deg selv.
Hei, Lex.
Du gikk glipp av garasjesalget. Vi har en masse potteskjulere igjen.
Takk, men jeg har fullt opp med å rense ut selv.
- Har du kjøpt gården? - Det kan vi ikke ta imot.
Det er bare min takknemlighet du tar imot.
Da flyet styrtet, tok jeg meg fram til den ene ødelagte vingen.
Kompasset, dere bryllupsgave, hjalp meg til rette.
Det minste jeg kan gjøre er å hjelpe dere med gården.
Vi skal betale deg tilbake på noe vis.
Det bekymrer jeg meg ikke for.
Hvis det ikke er for arrogant, vil jeg bare være en i familien.
Hei, Lana.
Godt at foreldrene dine fikk en ny sjanse.
I år skal jeg jobbe for lønnen min.
- Så du akter å bli? - Jeg vil legge Metropolis bak meg.
- Vi bør nok legge mye bak oss. - Det har jeg også tenkt på.
Clark... jeg vet at du vil skåne meg fra mange ting.
Men du trenger ikke å beskytte meg lenger.
Hva det enn er, så kan jeg takle det.
Jeg vil virkelig lære å kjenne deg på ordentlig.
I Metropolis så du på meg med avsky.
Jeg var forvirret. Det kan du ikke klandre meg for.
Jeg klandrer deg ikke, men jeg holder ikke ut med at du ser sånn på meg.
Du var ikke deg selv.
Jo, det var jeg.
Jeg slapp fram den egenskapen, og den kommer alltid til å finnes.
- Du vil ikke kjenne meg, som du tror. - Det må jeg få bestemme selv.
Jeg er lei for det, Lana. Jeg ville virkelig at dette skulle funke.
I hele fjor forsøkte jeg virkelig å være rett type for deg.
Men jeg er ikke det. Dette kommer aldri til å kunne fungere.
Du hadde ikke trengt å prøve.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group