Du följer med mig hem... nu.
- Gubben verkar ha tränat. - Jor-El och jag har talats vid.
- Jag tar med dig hem. - Du tar mig ingenstans.
Clark!
Du inser inte hur farlig du är när du har ringen på.
Det är inte ringen. Jag föddes sån. Du accepterar det bara inte.
Vad fan har Jor-El gjort med dig?
Han såg till att jag aldrig skulle glömma vem min riktige far är.
Fortsätt... gör det bara.
Om jag har uppfostrat en son som kan döda... döda mig då!
Pappa?
- Clark? - Pappa?
- Clark? - Mamma.
Mamma.
- Förlåt mig för allt, för babyn... - Vi har aldrig klandrat dig.
Herregud! Vad är det som har hänt?
- Jor-El har pressat honom för hårt. - Huvudsaken är att Clark är tillbaka.
Abraham ville offra Isak som tecken på sin gudstro.
- Låt mig höra vad du har för ursäkt. - Lex?
Min son.
Snopet att jag inte våndas i helvetets eldar?
- Ta bort pistolen. - Din plan gick inte hem.
Varför skulle jag mörda någon i min egen familj?
- Du är inte dig själv. - Jo, mer än någonsin.
- Vad fan har du gjort med Helen? - Hon bor i ditt hus.
Fråga henne själv.
- Lever hon? - Ja.
Han har en hemsk berättelse om hur hon överlevde.
Du är den avlidne hjälten. Hon sa att piloten stack med dina pengar.
- Vi störtar. - Det måste finnas fallskärmar.
- Det finns bara en. Kom nu! - Jag hoppar inte utan dig.
Räkna till tre, och dra i snöret. De skickar ett plan.
Jag älskar dig.
Hoppa nu.
Vilken solskenshistoria... En uppoffring att vara stolt över!
Men något säger mig att historien inte riktigt stämmer.
- Jag sa åt dig att inte tro på henne. - Skyll inte på Helen!
- Du ristade mitt namn på gravstenen. - Vi sökte över halva jordklotet.
- Ni sökte på fel halva. - Vad vinner jag på att du dör?
Din änka blev en av världens rikaste kvinnor.
- Helen brydde sig inte om pengarna. - Jo, hon gjorde det.
Fråga vart blodprovet blev av, som du lämnade till henne.
Det är en sak jag inte förstår.
Varför hjälpte Jor-El dig? Det var ju han som ville att jag skulle sticka.
- Gjorde du ett avtal med honom? - Clark... Det viktigaste just nu...
- ...är att min son lever igen. - Jag vet inte om jag vill det.
Kal-El gjorde som han ville. Det var en stor lättnadskänsla.
Att du stannar, löser inte problemen, men nu kan vi ta tag i dem ihop.
Om det ändå vore så lätt...
- Vad är det där? - Jag vet inte.
- Jag stal den åt Morgan Edge. - Du måste lämna tillbaka den.
Det var Lionel Luthor jag stal den från.
Det är bäst att vi tar reda på vad vi är indragna i.
Det måste vara mitt blod, eller hur?
- Det är ditt blod. - Tror du att Lionel vet något?
Helen sa att hon inte hann märka provet innan det blev stulet.
- Vad skulle Lionel med mitt blod? - Det gör detsamma nu.
- Jag undrar vad han vet om mig. - Vi har alltid legat steget före.
Fokusera på folk i din närhet i stället.
- Jag gillar whisky. Vad är det här? - Vår specialare, en suicide.
- Du har väl inte ändrat smak? - Ingenting förändras, Lionel.
Inte ens när man snyggar till det med en märkeskostym eller ett lyxkontor.
Synd att det inte gäller vänskap.
Jag anade att du hade nån insider-kontakt. Mycket kreativt...
Men att köpa min svärdotter är till och med futtigt för att vara du.
Låt mig gissa.
Planen var väl att stjäla provet och sälja tillbaka det för ett bra pris?
- Ska du sätta dit mig för inbrott? - Varför inte röja undan dig för gott?
Jag skulle vara försiktig om jag vore du.
- Du har mycket att förlora. - Men jag sitter på bevisen.
Kom ihåg att mord aldrig preskriberas.
Du har 24 timmar på dig att lämna tillbaka blodprovet.
- Hej. - Hej?
Vad ska jag svara?
Ursäkta mitt beteende i Metropolis. Jag ställde verkligen till det.
Jag försöker intala mig att det inte var du, men när jag tänker efter-
- inser jag att jag inte vet vem du egentligen är.
- Du behöver en förklaring. - Nej, det behöver jag inte.
Du varnade mig, och sa att jag inte kunde förstå dig.
Men jag ville inte tro på det.
- Jag ville bara skydda dig. - Från vad då?
Jag förstår det inte, för det enda som sårar mig är du.
Efter allt du sa innan du försvann...
Har du ens saknat mig?
Jag har saknat dig precis hela tiden.
Men jag kan inte fortsätta att göra så här mot dig.
Gör inte det då.
Jag vet inte ens om jag stannar kvar.
Berätta när du har bestämt dig.
Hem, ljuva hem.
Lex? Gud vare tack!
Jag har redan tackat. Han är visst den ende jag kan lita på.
- Men sökandes avblåstes ju. - En fiskebåt såg röken från min eld.
Jag förlorade aldrig hoppet.
- Ändå gjorde mig till en hjälte. - Jag borde inte ha ljugit för alla.
- Varför gjorde du det då? - Jag stod inte ut med vad som hände.
Jag vaknade när piloten sköt ut sig, precis som jag har sagt.
Jag kunde inte väcka dig.
Du hade druckit ett glas champagne. Jag smakade bara. Du blev drogad.
Planet höll på att störta och jag var panikslagen.
Man tror att man ska vara så modig, men när det väl händer-
- ...tar överlevnadsinstinkten över. - De starkastes överlevnad...
Du har visst blivit en sann Luthor.
- Tror du mig inte? - Du jobbade åt min pappa.
När jag hade gett dig blodet, och bad om ursäkt-
- ...sålde du det till honom. - Han lovade att lämna oss ifred.
- Han spelar ut oss mot varann. - Det gör vi ju så bra själva.
Om du vill skiljas, ska jag lämna dig ifred för gott.
Men om det har någon betydelse, så älskar jag dig verkligen.
EXEKUTIV AUKTION
Smallvilles flyttfirma
Jag hade aldrig trott att du skulle visa dig här igen.
- Hur hittade du mig? - Var är min ask?
Jag har den inte.
En av poliserna vill veta var du är.
Hör du inte vad jag säger?
Den är borta. Luthor vet inte vem som har tagit den.
Släpp honom genast! Nu!
Så hoppa du in och åk tillbaka till Metropolis.
Jag vill aldrig mer se dig i Smallville.
- Nu är du väl långt hemifrån? - Jag ville bara säga tack.
Så det är en sån dag i dag? Ibland är det ursäkter ibland angrepp.
Jag gav dig inga skäl att hjälpa mig, men du teg hela sommaren.
Vänner gör sånt för varann, Clark.
Har du pratat med Lana än?
- Jag har försökt. - Och sen är det bra med det?
Är det allt? Efter två år som en igel på Lana?
Jag tror att det är bäst så.
- Tänker du inte stanna? - Jag har inte bestämt mig än.
Du kan inte fly jämt. Alla gör sina misstag.
Ibland måste man konfrontera sina demoner.
Kommer jag för tidigt för auktionen?
Lex?
Det var nästan värt tre månader på en öde ö för att få se din min.
Kolla in Lex! Vi som trodde att du var död!
Ödet önskade mig tydligen något bättre.
Jag hörde om gården. Kan jag hjälpa till?
Nej, Lex, du vet ju hur pappa är.
Kul att se dig. Vad var det som hände?
Något jag inte trodde mig klara av.
I total avskildhet lyckades jag hitta en fiende.
Malarian gav mig hallucinationer, men fienden var verklig.
Jag tog en titt på mig själv, på de sidor jag har förträngt.
Förr eller senare måste vi alla möta vår mörka sida.
Tittar man länge nog, är det svårt att hålla isär de två olika sidorna.
Hej.
- Du kan inte undvika mig. - Jag jobbade sent.
- I morse var jag upptagen. - Halv sex på morgonen?
Ska vi sluta låtsas? Du ljög om Clark.
Då har vi det gemensamt.
Jag har bett om ursäkt för att jag inte berättade om oss.
Och då säger jag förlåt, så är vi kvitt.
- Hur kunde låta alla oroa sig så där? - Annars drog han sig bara undan mer.
Du såg honom själv. Han var inte den vanliga charmknutten, utan...
- ...en helt annan människa. - Ja!
Han har massor av konstigheter under ytan.
Jag vet att jag gjorde fel.
Jag erkänner att det var skönt att han anförtrodde sig åt mig igen.
- Han har alltid talat bättre med dig. - Det är för att han inte älskar mig.
- Det tog inte lång tid. - Jag håller mig undan ett tag.
Då får du utrymme och tid att tänka igenom allting.
Jag har haft massor med utrymme på sistone.
Jag delar hellre det utrymmet. Vi kan väl ta en ny smekmånad?
Du släpper inte taget, Lex. Jag känner dig.
Vi är ju av samma skrot och korn. Vi manipulerar lite bägge två.
- Det är därför vi passar ihop. - Jag vill vara med dig, Lex...
...men din far låter oss aldrig vara.
Oroa dig inte. Han lägger sig nog inte i våra liv igen.
- Mamma? Pappa? - Ja, Kal.
- Du skulle ju aldrig mer visa dig! - Jag ville möta dina rara föräldrar.
- Mamma? - Jag skulle nog inte göra det...
Clark... Hitta inte på något, det löser sig.
Du är snabb, men du kan inte ta bägge samtidigt.
- Jag har inte det du söker. - Ska jag säga det till Luthor?
- Nej, Clark... - Vänta... sluta!
Clark!
- Vad fan är det här? - Det du letar efter.
Det hoppas jag verkligen.
Tänk att doften av kreosot och alger kan ta en 30 år bakåt i tiden!
- Här är många minnen begravda. - Ja, där de hör hemma.
Säg inte att jag har åkt all denna väg i onödan...
- Spännande paket... - Förpackningen är oviktig.
- Om du litar på mig. - Litar?
Tillit har aldrig haft med vår vänskap att göra.
- Det är identiskt. - Lysande!
Man hade kunnat tro att det var flytande guld.
- Man undrar vad källan är värd. - Källan är tyvärr ett mysterium.
Min kontakt var visst inte samarbetsvillig.
De sa inte hela sanningen.
Om vi antar att jag aldrig stal just det här blodprovet...
Jag fick det direkt från källan.
Jonathan!
Ja.
- Ja, sir. - Det var Edge.
Han vill att vi tar med oss grabben till honom.
Sätt fart!
Lana?
Snälla, blanda inte in henne i det här!
Lana...
För en ny möjlighet.
- Ska du inte dricka? - Jag gillar inte champagne längre.
- Sov du gott i natt? - Ja, första natten sen olyckan.
Vad skönt...
...för det är ju vår smekmånad. Jag vill ju inte att du ska somna nu.
Det kan ju hända att jag är borta när du vaknar igen.
Det är inte roligt, Lex.
Du måste väl vara där...
Vet du, jag tror att jag ska ta något att dricka.
Vad håller du på med?
Det var en lättnad när du förlät att jag stal blodet.
Men jag insåg inte att en rationell människa inte gör så.
Jag gjorde det för att jag älskar dig.
Tror du fortfarande att jag försökte döda dig?
Ser du inte vad du har framför dig? Det var din fars flyg.
- Du har alltid varit ett hot. - Det stämmer.
Jag kan inte släppa olyckan ur tankarna.
Och jag har haft något alldeles framför mig.
Om pappa ville se mig död, skulle han inte misslyckas.
Du har residuala vanföreställningar, en effekt av malarian.
Jag har haft vanföreställningar längre än tre månader.
Men jag ser en ganska tydlig bild framför mig nu.
Du lät döda pappas pilot, och smög med din egen ombord.
Piloten släppte av dig på en liten ö.
Han fick en uppgjord summa pengar för att ta med mig upp igen.
Han flög långt nog för att släta över dina spår, och tog ett litet hopp...
Han fick en otäck överraskning när han skulle veckla ut fallskärmen.
Jag föredrar din version, där jag är hjälte.
- Men det ger dig för lite. - Du skrämmer mig, Lex.
Vi hade för lite bränsle för att nå dit, där vi störtade.
Jag har kollat alla öar i området. Du landade på St. Croix kl. 19.59.
Ved du vad som är det sjukaste utav allt det här?
Du fick ingen kula i huvudet, bara för att jag blev kär i dig.
Men oroa dig inte, jag lär mig av mina misstag.
Fortsätt bara. Jag börjar bli duktig på att lura döden.
Jag är övertygad om att jag ska resa mig ur askan igen.
Jag avskyr mysterier. Hade du glömt det?
Du kommer att gilla det här.
Bäst för dig att det är värt besväret, Morgan.
Det var en fälla!
- Jag vet inte vad som hände. - Du lurade mig.
Det var ingen i lastbilen.
Vi sticker! Kom, mr Luthor.
Var är Morgan? Var är han?
Bra gjort, Lex. Bra gjort.
Det var machiavelliskt agerande, i sann Luthor-anda.
Tack för komplimangen, men vad handlar det om?
Tror du inte att jag har kontroll på mina flygplan?
Stackars Helen. Ska vi skicka ut en spaningspatrull?
Det är redan åtgärdat.
Överlever hon, hittar de henne bara om hon själv vill.
Jag hade aldrig trott att du skulle bli kär i Helen.
Det är tråkigt att det blev så, men var inte för hård mot dig själv.
Vet du vad som är sjukast av allt?
Av alla människor... visste jag att du skulle förstå.
Visst gör jag det. Det viktigaste är att överleva.
Jag vet det nu.
Vore jag någon annans son, hade jag dött på ön.
Alla prov du satte mig på... gjorde mig till en överlevare.
Om jag kan bemästra min stolthet, har jag mycket att lära av dig.
Jag hoppas att erbjudandet att driva LuthorCorp ihop kvarstår?
Jag...
Förhasta dig inte. Du har just genomgått en traumatisk pärs.
Nej. Jag har lärt mig att lita på mina instinkter.
Skönt att du är tillbaka... grabben.
- Det blir svårt att känna sig hemma. - Det hänger inte på platsen.
- Betyder det att du följer med? - Jag har lagt Metropolis bakom mig.
Jag sa till polisen var jag har lagt de stulna pengarna.
Man blir inte kvitt problemet, när man har det i blodet.
Var inte så hård mot dig själv.
Hej, Lex.
Du missade garageförsäljningen. Vi har en massa krukhållare kvar.
Tack, men jag har fullt upp med att rensa ut själv.
- Har du köpt gården? - Det kan vi inte ta emot.
Det är bara min tacksamhet ni tar emot.
När planet störtade, tog jag mig fram till den ena trasiga vingen.
Kompassen, er bröllopsgåva, hjälpte mig till rätta.
Det minsta jag kan göra är att hjälpa er med gården.
Vi ska ersätta dig på något sätt.
Det oroar jag mig inte för.
Om det inte är för förmätet, vill jag bara vara en i familjen.
Hej, Lana.
Skönt att dina föräldrar fick en ny chans.
I år ska jag göra rätt för min lön.
- Så du tänker stanna? - Jag vill lägga Metropolis bakom mig.
- Vi ska nog lägga mycket bakom oss. - Det har jag också tänkt på.
Clark... jag vet att du vill förskona mig från många saker.
Men du behöver inte skydda mig längre.
Vad det än är, så kan jag hantera det.
Jag vill verkligen lära känna dig på riktigt.
I Metropolis tittade du på mig med avsky.
Jag var förvirrad. Det kan du inte klandra mig för.
Jag klandrar dig inte, men jag står inte ut med att du ser på mig så där.
Du var inte dig själv.
Jo, det var jag.
Jag släppte fram den egenskapen, och den kommer alltid att finnas.
- Du vill inte känna mig, som du tror. - Det måste jag få bestämma själv.
Jag är ledsen, Lana. Jag ville verkligen att det här skulle funka.
Hela förra året försökte jag verkligen vara rätt kille för dig.
Men jag är inte det. Det här kommer aldrig att kunna fungera.
Du hade inte behövt försöka.
Översättning: Christer Lagerkvist www.sdimedia.com