KRATERSJØEN
Hei, Clark.
Lana? Jeg trodde at jeg var alene her.
Vi tenker visst å avkjøle oss på samme måte.
Ja, det er virkelig hett.
- Jeg kan komme tilbake senere. - Vi får plass i sjøen begge to.
Jeg bader om du bader.
Ikke se...
Nå er det din tur, Clark. Jeg skal ikke se.
Clark?
Clark!
Bø!
Ikke gjør sånn!
Du er jo klin sprø! Det er ikke morsomt.
Jeg vil ikke at noe skal komme imellom oss.
Det er ingenting imellom oss.
Hjelp!
Hjelp meg!
Hva er det?
Han er her. Løp!
Løp!
Ikke la ham ta meg! Nei!
Jeg gravde og brukte røntgensyn, men hun var borte.
- Hadde du noen med deg? - Nei, det var bare meg.
Du badet naken alene?
Det var bare en impuls.
- Jeg ringer politiet. - Jeg kan ta fri og lete.
Du må ikke redde alle.
Dessuten har vi en overraskelse til deg... der ute.
- Har du kjøpt en ny bil? - Den er ikke min, men din.
- Det skal Pete få høre. - Det er ingen leke.
Det trengs en ny bil her.
- Hvordan hadde dere råd? - Lex' bidrag var fint å ha.
Og du godtok det?
Jeg innså at jeg ikke ga ham en ærlig sjanse.
Etter dine hektiske tre måneder, er det så godt å ha deg her igjen.
- Hva skal jeg si? - At du tar godt vare på henne.
Jeg skal ta godt vare på henne.
- Takk. - Skynd deg til skolen nå.
Vi sier fra hvis sheriff Adams får høre noe om jenta.
- Hei, Clark. - Lana...
- Du, det der i går... - Det er ingen fare.
- Så du er ikke sint? - For at du stakk?
Nei, jeg hadde en flott utsikt.
- Hvem var det som skrek? - En jente.
- Gikk det bra? - Jeg vet ikke, for hun forsvant.
Unnskyld at jeg stakk fra deg igjen.
Det var jo ikke akkurat en date.
Men jeg hadde det gøy.
Det hadde jeg også.
Forholdet vårt har jo vært preget av angst.
Litt avslappethet gjør bare godt.
Kanskje du slutter å plage deg, slik at vi kan være sammen igjen.
Det er helt greit, Clark. Jeg kan vente så lenge du vil.
Hallo...
Vent litt. Hvem er du?
Hva skjedde? Du ble jo dratt ned i bakken.
- Du kan vel si hva du heter? - Sarah Conroy.
Hva er det som skjer, Sarah?
- Han jager meg. - Hvem da?
Han jakter på meg hele tida.
- Clark... Hvor har du vært? - Så du ham, Pete?
- Hvem da? - Han hadde jo en stor, rød kappe.
Han sto jo rett der. Sarah, du må...
- Hvem er Sarah? - Hun var her nettopp.
- Sinnsforvirring... Det kan funke. - Jeg er ikke sinnsforvirret.
Hvorfor skrev du ikke historieprøven, som avgjør halve karakteren?
Du strøk.
Hør her, Chloe, det hendte noe ved sjøen.
Du henspeiler vel på din tidligere kjæreste ved den blå lagunen?
- Visste du om det? - Det er klart, alle her vet om det.
De eneste...
- Har Sarah Conroy fortalt det? - Jeg kjenner henne ikke.
Hun er nok ny. Hun var i skogen, og her i korridoren nettopp.
Hun passer på din rare oppslagstavle.
Så synd, min rare oppslagstavle er nå pensjonert.
- Hvem har gjort dette? - Jeg.
Det er på tide å legge barnslighetene bak seg.
Daily Planet var leie av mine ideer.
- Historiene er jo sanne! - Mange liv har gått tapt.
- Og mange har blitt reddet. - Nå baserer jeg nyhetene på fakta.
Det hørtes viktig ut, Lex. Er det noe galt?
Jeg vet ikke helt. Det har vært en merkelig dag.
Velkommen til klubben.
- Jeg håper at du kan hjelpe meg. - På hvilken måte da?
Kan du rekke meg det sverdet?
- Er det nytt? - Det er et definisjonsspørsmål.
Det seremonielle våpenet ble brukt av samuraikrigere på 1500-tallet.
- Høres det kjent ut? - Japansk historie er ikke min styrke.
Vil du ha en nybegynnertime?
Det sies at sverdet er smidd i Fujifjellets flammer.
Det kan kutte hva som helst.
Man brukte det aldri i krig. De trengte det aldri.
Men en dag svek deres sterkeste Gattai sine egne.
Den ene etter den andre falt for hans sverd.
Den siste hadde ingenting å tape.
Han la sverdet mot krigeren og kløyvde ham tvers over.
Da rustningen falt, så Gattaien at han ikke var menneskelig.
Akkurat som deg, Clark. Jeg har alltid vært ærlig mot deg.
Men nå vet jeg at du har løyet for meg hele tida.
- Jeg kan forklare, Lex. - Det er for sent.
Du hadde bare trengt å komme til meg, Clark.
Jeg var vennen din, Jeg ville ha tidd, og beskyttet deg.
- Men jeg er jo en Luthor. - Det er ikke derfor.
Jeg driter i det! Jeg skal vise verden Clark Kents virkelige jeg.
Ditt vanlige liv er slutt nå.
Lex... Lex!
Mamma... Pappa... Nå er vi i knipe!
Sarah?
- Hva gjør du her? - Det er lenge siden jeg så syriner.
- Mamma plantet syriner til meg. - Hvor er familien din?
- Ikke la ham ta meg igjen. - Hvem da?
- Vandreren, Clark. - Hvordan vet du hva jeg heter?
Du unnslipper ikke meg, Sarah.
Hvor du enn flykter, så finner jeg deg.
Nei!
Clark!
Nei!
Clark! Takk gode Gud, vi har vært så bekymrede!
- Hva skjedde? - Du sovnet over leksebøkene.
- Du har sovet i en og en halv dag. - Du må ha drømt.
Det var så virkelig. Jeg møtte Sarah Conroy, som hadde det tøft.
Vår nye nabo heter Conroy. Han har en tenåringsdatter.
- Bor de i Lanas gamle hus? - Det kom en flyttebil dit i går.
Hvordan kan jeg drømme om noen som jeg ikke engang har truffet?
- Så morgenfrisk du var, da! - Har du vært oppe hele natta?
Jeg torde ikke sove. Drømmen var så utrolig virkelig.
- Jeg burde se til dem. - Og si at Sarah var i fare?
- Vær forsiktig. - Når jeg sover også...
Du sov ikke bare. Du var ute i 36 timer. Er det en tilfeldighet?
- Tror du at hun får meg til å sove? - Jeg vet ikke, men vær på vakt.
Vær så snill og hold deg borte fra naboene.
Jeg har savnet deg på skolen de siste dagene.
Jeg har ikke hatt det så bra.
- Du ser trøtt ut. Gå og sov litt. - Nei.
- Det blir nok bra. - Greit.
Jeg har i hvert fall tatt med meg leksene dine hit.
Du fikk ta prøven, hvis foreldrene dine skriver under.
Du er virkelig best.
- Får jeg fortelle en ting for deg? - Ja visst.
Jeg hadde en skikkelig skummel drøm.
- Hva handlet den om? - Mange forskjellige ting, ei jente...
Men ikke på det viset... Hun trengte hjelp.
- Og du måtte redde henne? - Men jeg kunne ikke.
Det var Sarah, i ditt gamle hus.
- Når har du møtt henne? - Aldri.
Hvordan kommer det seg da at jeg drømte om henne?
Led meg gjennom drømmen, så kan vi finne ut av det.
Så du tror ikke at jeg er gal?
Du har rare ting for deg, men du har ikke mistet forstanden.
- Hvor møtte du henne? - Ved Kratersjøen. Du var også der.
- Jaha, hva gjorde vi da? - Ingenting.
- Jeg har noen utydelige minner, bare. - Jaha.
Jeg har et bedre forslag. Vi går hjem til Sarah i stedet.
Hun virket så...
- Tror legene at hun klarer seg? - Det finnes alltid håp.
Det må smerte å se datteren sin slik?
Sarah er niesen min. Så dette er ditt gamle hus, Lana?
- Og du er naboen vår? - Hva er det som har skjedd?
- Clark. - Det er ingen hemmelighet.
Sarah og foreldrene hennes suste av Loeb-broen etter en fotballkamp.
Sarah overlevde ulykken takket være at hun sov.
- Kommer hun fra Smallville? - Grandville, på den andre siden.
Syriner, Sarahs favorittblomster.
Ja.
- Hvordan visste du det? - De er mine favoritter også.
Det er nok skjebnen. Vi bor i samme hus og alt...
- Det er en interessant medaljong. - Dette?
- Det er bare sankt Kristoffer. - De reisendes skytshelgen?
Ja, jeg leser hans bønn hver kveld for å få Sarah hit igjen.
Dere må unnskylde meg. Det er tid for Sarahs medisinering.
Takk for at dere kom innom.
Pappa, sa jeg ikke at jeg satser på LuthorCorp og på deg igjen?
Det er gledende... å høre.
Og?
Jeg får ikke halvparten av filene jeg trenger for å gjøre jobben min.
Takk, Meli.
Disse...
...sikkerhetstiltakene er et nødvendig vonde, det vet du nok.
- Vi beskytter våre aktiva. - Fra meg?
Jeg setter pris på at du kom tilbake til LuthorCorp.
Det er bemerkelsesverdig, etter alt du har vært med på.
- Du tror at jeg svikter deg igjen? - Svikter? En interessant tanke...
Akter du å gjøre det?
Jeg vil at dette skal funke.
Jeg vil ha en familie igjen. Du har ingenting å være redd for.
Hvorfor tar du ikke personlighetstesten?
Ingen av oss tror på de kvasipsykologiske testene.
Jeg tror at emosjonelle problemer påvirker beslutningstakingen.
Drømmer kan avsløre skjulte farer, og advare for...
- Spar meg Jung-analysene! - Det er bare fem timer.
Ville du ikke fornye tilknytningen vår?
- Jo. - Jaha.
Bevis at min totale fortrolighet for deg er berettiget.
Så du drømmer om nabojenta... Visse ting endres aldri.
- Nå vil jeg bare holde meg våken. - Red Bull har sine begrensninger.
- Jeg tror at Sarah ber om hjelp. - Gjennom drømmene dine?
Jeg kjente jo til alle detaljene, som syrinene.
Telepatisk mottakelighet sies å øke under REM-søvnen.
- Hjerneaktiviteten i pannelappen... - Min fungerer som en signalstasjon.
Det er sjelden så dramatisk, men hjernen din er jo litt snål.
Og elven hun krasjet i har jo en god del av det herlige grønne.
- Er det meteorittenes fortjeneste? - Hun får deg jo til å sove.
Det forklarer jo maratonsøvnen din.
Jeg sov til vandreren kom. Jeg tror at det er onkelen hennes.
Eller så er hun bare redd for onkelen.
Unnskyld, jeg skal ikke bli for freudiansk.
Onkelen styrer livet hennes, så hvorfor ikke i drømmene?
- Kjøper du ikke selvoppofrelsen? - Jeg tviler på menneskelig godhet.
Skal vi opp onkel Nicholas register?
Jeg har en deadline å passe, og sånt som dette prioriteres ikke.
Ingen tid for lek.
Hvis jeg bare kunne, ville jeg gjerne rote rundt med deg.
- Tvilsomt... Jeg spør Lana. - Hun har jo koffein...
Nå vet jeg hvorfor offentlige dokumenter er offentlige. Kjedelige!
Ikke alle. Se på dette.
- Å, Sarahs foreldre var rike. - Hun arvet alt da de døde.
- Gjett hvem som er formynder? - Onkel Nicholas.
Så lenge hun er i koma, styrer han ressursene.
Men det er ikke noe galt i å passe niesen og leve godt.
- Jeg forstår ikke Sarahs redsel. - Du er trøtt.
- Jeg tør nesten ikke lukke øynene. - Jeg brygger litt mer kaffe.
- Du trenger ikke å bli. - Jeg vil bli.
Det gikk raskt. Sarah?
Hei.
- Jeg må ha sloknet. - Ja.
- Hvordan kommer du inn i drømmene? - Jeg vet ikke, Clark.
Det har aldri skjedd før. Plutselig var jeg i skogen-
så på skolen, og hjemme hos deg.
Jeg forsto det da du og Lana hilste på.
- Kan du høre oss? - Ja.
Det er som en lang, mørk tunnel. Iblant vises en åpning, iblant ikke.
Jeg prøvde å nå deg, siden jeg er fanget i kroppen min.
Jeg får aldri møte andre mennesker.
- Hvem er vandreren? - Ikke spør, han finner oss.
Er det onkelen din? Hvorfor er du redd for ham? Hva gjør han med deg?
Jeg vet ikke. Før hørte jeg legene.
De sa at jeg burde våkne opp, men hver gang det føles bedre-
- sendes jeg tilbake til en mørk plass på havets bunn.
En gang holdt jeg på å våkne opp, men da flyttet han oss hit.
Nå er han her.
- En interessant teori. - Det låter sykt, men sånn var det.
Nå redder du folk i søvne. Psykologene ville juble.
- Tror du meg ikke? - Jeg tror at du tror.
Jeg har problemer med psykoterapi.
- Du vil ikke ha noen i hodet ditt? - Noe sånt, ja.
- Hun er i mitt, til hun får hjelp. - Jeg har ringt noen telefoner.
- Hun holdt på å våkne. - Så han doper henne?
Det finnes ingen bevis. Man har bare tatt vanlige blodprøver.
- Kanskje stoffet ikke kan spores. - Det er ikke sikkert at noe er galt.
- Ikke si noe til politiet. - Takk for hjelpen.
Jeg har alltid likt dette. Er det et gammelt samurai-sverd?
Neppe. Det er rekvisita fra favorittfilmen min av Kurosawa.
"Blodets trone." Jeg kjøpte det på auksjon.
Slapp av, Clark. Det er ikke noe ordentlig sverd.
Nei...
Du må lære deg å skille mellom virkelighet og fantasi.
Sov nå.
- Clark? En hyggelig overraskelse. - Jeg tok med nye blomster til Sarah.
Kom inn.
Det var snilt av deg, Clark.
Gjør det noe om jeg sitter hos henne en stund?
Nei, overhodet ikke.
- Vil du ha noe å drikke? - Gjerne noe med koffein.
Jeg har nok brus.
- Clark. - Sarah?
Han er kjempesint.
Vent nå litt... Hvis du er her, da må jo jeg...
- Hallo? - Lana, kom inn.
Jeg tok med noe oppiggende til Clark.
Han har ikke kommet hjem fra Lex, men du må gjerne vente.
- Endelig nye naboer. - De er ikke like bra som de forrige.
- Får jeg spørre om noe, Mrs. Kent? - Selvsagt, Lana.
Vet du hvorfor Clark gjorde det slutt?
Han ble forandret i Metropolis.
Han er ikke den samme som i vår. Jonathan og jeg lurer også.
Jeg antar at...
...han åpner seg hvis man holder seg i omløp lenge nok.
Martha! Skynd deg, det er Clark!
Herregud! Jonathan?
- Hva har skjedd? - Han sovnet nok ved rattet.
- Jeg ringer ambulansen. - Nei, har klarer seg.
Hvor kom han fra? Lex bor den andre veien.
- Du skulle jo holde deg unna Conroy. - Han var bekymret for Sarah.
- Det var jeg som tok ham dit. - Ikke tenk på det. Han klarer seg.
- Sarah. da? - Jeg er også bekymret for henne.
Vent, Sarah!
- Sarah! - Nei.
- Vi må vekk fra ham. - Du kan ikke fortsette å flykte.
- Jeg vil være fri. - Du kan det, i virkeligheten.
- Du må bare konfrontere ham. - Jeg er redd.
Du holder meg fast i drømmen. Jeg kan bare hjelpe deg hvis jeg våkner.
Jeg er lei for det, Clark.
Sarah!
Hvordan visste han om dette?
Hvordan kunne han vite om syrinene?
Jeg vet ikke hva som foregår der, men det skal bli en slutt på det.
Ikke stikk nåla i henne.
Hvordan kom du deg inn?
- Vi vet at du doper Sarah. - Jaså?
Dere to er nok litt for selskapelige.
- Dreper du henne, blir du blakk. - Hvorfor skulle jeg drepe henne?
- Hvordan går det, Sarah? - Det går bra, Clark.
- Hun er i knipe. - Hvem, da?
Lana.
Jeg advarte deg, Sarah. Denne kampen vinner du aldri.
- Vi må redde Lana. - Han er for sterk.
- Alle som kommer, må dø. - Du må hjelpe meg, Sarah.
Du kan ikke hindre meg, Sarah.
- Bli med meg tilbake. - Du er sterkere enn ham.
- Det vet du at du er. - Han kan ikke redde deg.
- Han har tatt seks år fra deg! - Skjebnen er i mine hender. Blunk...
- Sovne igjen. - Ikke vær redd, Sarah.
Jo mer du stritter imot, desto mer skal du få lide.
Dette er min siste advarsel.
- Clark! - Mamma, Lana er i knipe.
Lana...
Er det denne du leter etter?
Lex... Hva er det som haster?
- Jeg har bestemt meg. - For hva da?
Treffe psykiateren, og gjennomgå en fullstendig mental undersøkelse.
- Hva fikk deg til å ombestemme deg? - Det handlet om frykt.
- Du lukter deg frem til slikt. - Det er en nyttig evne.
Skal jeg være din rettmessige arving, må jeg vise styrke.
Jeg har ingenting å skjule.
Det ville bety mye for meg.
- En far vil jo alltid sønnens beste. - Til hvilken doktor?
- Claire Foster. - Svært kvalifisert.
Hun har utgitt et par bøker. Hun kan hjelpe deg med det meste.
- Jeg ble ikke gal på den øya. - Gal? Selvsagt ikke.
Men det er likevel fint å ha det svart på hvitt, eller hva?
Lex.
Når man er rik, er man ikke gal. Man er eksentrisk.
- Hei, Sarah. Hvordan har du det? - Hei.
Jeg tok med meg litt syriner. Det er jo dine favorittblomster.
Clark, eller hva?
Jeg trodde ikke at du skulle huske meg.
Vi har vært med på så mye sammen, selv om vi aldri har møttes.
- Jeg var jo i drømmene dine... - Du klarte deg, og er våken.
Du er tydeligvis ganske spesiell.
Jeg fikk se et glimt av hva du kunne gjøre.
I drømmene er vi alle helter.
Jeg har ikke noe med det å gjøre, drømmer pleier jo å være private...
Nei...
Jeg hører gjerne ditt perspektiv. Hva så du for noe?
En som er opp over ørene forelsket, men som kjemper imot... Lana?
Ta et råd fra en som har vært innelåst i seks år:
Hvis du elsker henne så høyt, ikke avvis henne.
- Det er en komplisert historie. - Jeg vet hva jeg så.
Du har riktignok drømt om meg...
...men Lana er drømmejenta di.
- Så flittig du er. - Jeg har endelig fått sove.
Historieprøven er i morgen. Hvordan føler du deg?
- Ganske dum. - Hvorfor det?
- Du reddet jo livet på Sarah. - Nesten på bekostning av mitt eget.
Flaks at du kom.
Du støttet meg da jeg trodde at jeg holdt på å bli gal.
Jeg fikk møte Sarah til slutt. Hun snakket bare om deg hele tiden.
Jeg sa at jeg også gjerne ville se hva som skjer i hodet ditt.
- Det er ikke så spennende. - Kanskje jeg kunne skjønne...
Hadde jeg svarene, ville du få vite.
Det har vært fint disse dagene, nesten som da vi var naboer.
Selv om det nesten kostet deg livet?
Lana... Du kommer alltid til å være naboen min.
Skal vi finne på noe i helgen? Som venner, mener jeg...
- Tenkte du på noe spesielt? - Det har vært glovarmt ute...
Kanskje vi kunne ta en dukkert ved Kratersjøen?
Jeg vet ikke om det er så lurt at vi bader naken.
Hvem har sagt at vi skal bade nakne?
Du kan jo alltids drømme om det...
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group