KRATERSJÖN
Hej, Clark.
Lana? Jag trodde att jag var ensam här.
Vi tänker visst svalka oss på samma sätt.
Ja, det är verkligen hett.
- Jag kan komma tillbaka senare. - Vi får plats i sjön bägge två.
Jag badar om du badar.
Inte titta...
Nu är det din tur, Clark. Jag ska inte titta.
Clark?
Clark!
Bu!
Gör inte så där!
Du är ju inte klok! Det är inte kul.
Jag vill inte att något ska komma emellan oss.
Det är inget emellan oss.
Hjälp!
Hjälp mig!
Vad är det?
Han är här. Spring!
Spring!
Låt honom inte ta mig! Nej!
Jag grävde och använde min röntgensyn, men hon var borta.
- Hade du någon med dig? - Nej, det var bara jag.
Badade du näck ensam?
Det var bara en impuls.
- Jag ringer polisen. - Jag kan ta ledigt och leta.
Du måste inte rädda alla.
Dessutom har vi en överraskning åt dig... där ute.
- Har du köpt en ny bil? - Den är inte min, utan din.
- Det ska Pete få höra. - Det är ingen leksak.
Det behövs en ny kärra här.
- Hur hade ni råd? - Lex bidrag var bra att ha.
Och du godtog det?
Jag insåg att jag inte gav honom en ärlig chans.
Efter dina hektiska tre månader, är det så skönt att ha dig här igen.
- Vad ska jag säga? - Att du sköter om henne väl.
Jag ska sköta om henne.
- Tack. - Skynda dig till skolan nu.
Vi säger till om sheriff Adams får höra något om tjejen.
- Hej, Clark. - Lana...
- Du, det där i går... - Det är ingen fara.
- Så du är inte arg? - Över att du stack?
Nej, jag hade en bra utsikt.
- Vem var det som skrek? - En tjej.
- Gick det bra? - Jag vet inte, för hon försvann.
Förlåt att jag stack ifrån dig igen.
Det var ju ingen dejt precis.
Men jag hade kul.
Det hade jag med.
Vårt förhållande har ju präglats av ångest.
Lite lättsamhet gör bara gott.
Du kanske slutar späka dig snart, så att vi kan vara ihop igen.
Det är helt okej, Clark. Jag kan vänta så länge du vill.
Hallå...
Vänta lite. Vem är du?
Vad hände? Du blev ju neddragen i marken.
- Du kan väl säga vad du heter? - Sara Conroy.
Vad handlar det här om, Sara?
- Han jagar mig. - Vem då?
Han jagar mig hela tiden.
- Clark... Var har du varit? - Såg du honom, Pete?
- Vem då? - Han hade ju en stor, röd cape.
- Han stod ju precis där. - Sara, du måste...
- Vem är Sara? - Hon var här nyss.
- Sinnesförvirring... Det kan funka. - Jag är inte sinnesförvirrad.
Varför skrev du inte historieprovet, som avgör betyget till hälften?
Du blev kuggad.
Hör här, Chloe, det hände något vid sjön.
Du syftar väl på din förra flickvän vid den blå lagunen?
- Visste du om det? - Det är klart, alla här vet om det.
De enda...
- Har Sara Conroy berättat? - Jag känner inte henne.
Hon är nog ny. Hon var i skogen, och här i korridoren alldeles nyss.
Hon passar på din udda anslagstavla.
Så synd, min udda anslagstavla är nu ett minne blott.
- Vem har gjort detta? - Jag.
Det är dags att lämna barnsligheterna bakom sig.
Daily Planet var trötta på mina idéer.
- Historierna är ju sanna! - Många liv har gått åt.
- Och många har räddats. - Nu baserar jag nyheterna på fakta.
Det lät som att elden var lös, Lex. Är nåt på tok?
Jag vet inte riktigt. Det har varit en konstig dag.
Välkommen till klubben.
- Jag hoppas att du kan hjälpa mig. - På vilket sätt då?
Kan du räcka mig det där svärdet?
- Är det nytt? - Det är en definitionsfråga.
Detta ceremoniella vapen användes av samurajkrigare på 1500-talet.
- Låter det bekant? - Japansk historia är inte min styrka.
Vill du ha en nybörjarlektion?
Det sägs att svärdet smiddes i Fujibergets eldar.
Eggen bet på precis vad som helst.
Man använde det aldrig i krig. De behövde det aldrig.
Men en dag svek deras starkaste Gattai sina egna.
Den ene efter den andre föll för hans svärd.
Den siste hade inget att förlora.
Han stötte svärdet mot krigaren och klöv honom mitt itu.
När rustningen föll, såg Gattaien att han inte var någon mänsklig varelse.
Precis som du, Clark. Jag har alltid varit ärlig mot dig.
Men nu vet jag att du har ljugit för mig hela tiden.
- Jag kan förklara, Lex. - Det är för sent.
Du hade bara behövt komma till mig, Clark.
Jag var din vän, Jag skulle ha tigit, och skyddat dig.
- Men jag är ju en Luthor. - Det är inte därför.
Jag skiter i vilket! Jag ska visa världen Clark Kents verkliga jag.
Ditt vanliga liv är slut nu.
Lex... Lex!
Mamma... Pappa... Nu är vi i knipa!
Sara?
- Vad gör du här? - Det är flera år sen jag såg syrener.
- Mamma planterade syrener åt mig. - Var finns din familj?
- Låt honom inte ta mig igen. - Vem då?
- Vandraren, Clark. - Hur vet du vad jag heter?
Du undkommer inte mig, Sara.
Vart du än flyr, så hittar jag dig.
Nej!
Clark!
Nej!
Clark! Tack gode Gud, vi har varit så oroliga!
- Vad hände? - Du somnade över läxböckerna.
- Du har sovit i en och en halv dag. - Du måste ha drömt.
Det var så verkligt. Jag träffade Sara Conroy, som hade det jobbigt.
Vår nye granne heter Conroy. Han har en tonårsdotter.
- Bor de i Lanas gamla hus? - Det kom dit en flyttbil i går.
Hur kan jag drömma om någon som jag inte ens har träffat?
- Vad du var morgonpigg då! - Har du varit uppe hela natten?
Jag vågade inte sova. Drömmen var så oerhört verklig.
- Jag borde kolla upp dem. - Och säga att Sara var i fara?
- Var försiktig. - När jag sover också...
Du sov inte bara. Du var ute i 36 timmar. Är det en tillfällighet?
- Tror du att hon får mig att sova? - Jag vet inte, men var på din vakt.
Var snäll och håll dig borta ifrån grannarna.
Jag har saknat dig i skolan de senaste dagarna.
Jag har inte mått så bra.
- Du ser trött ut. Gå och sov lite. - Nej.
- Det blir nog bra. - Okej.
Jag har i alla fall tagit med mig dina läxor hit.
Du fick göra provet hemma, om bara dina föräldrar skriver under.
Du är verkligen helschysst.
- Får jag berätta en sak för dig? - Javisst.
Jag hade en riktigt skum dröm.
- Vad handlade den om? - Många olika saker, en tjej...
Men inte på det viset... Hon behövde hjälp.
- Och du måste rädda henne? - Men jag kunde inte.
Det var Sara, i ditt gamla hus.
- När har du träffat henne? - Aldrig.
Hur kommer det sig då att jag drömde om henne?
Led mig genom drömmen, så hjälps vi åt.
Så du tror inte att jag är galen?
Du har vissa konstigheter för dig, men du har inte tappat förståndet.
- Var mötte du henne? - Vid Kratersjön. Du var också där.
- Jaha, vad gjorde vi då? - Ingenting.
- Jag har några otydliga minnen bara. - Jaha.
Jag har ett bättre förslag. Vi går hem till Sara i stället.
Hon verkade så...
- Tror doktorerna att hon klarar sig? - Det finns alltid hopp.
Det måste smärta att se sin dotter så här?
Sara är min brorsdotter. Så det här är ditt gamla hus, Lana?
- Och du är vår granne? - Vad är det som har hänt?
- Clark. - Det är ingen hemlighet.
Sara och hennes föräldrar for av Loeb-bron efter en fotbollsmatch.
Sara överlevde olyckan tack vare att hon sov.
Kommer hon från Smallville? Grandville, på andra sidan.
Syrener, Saras favoritblommor.
Ja.
- Hur visste du det? - De är mina favoriter också.
Det är nog ödet. Vi bor i samma hus och allt...
- Det är en intressant medaljong. - Det här?
- Det är bara sankt Kristoffer. - De resandes skyddshelgon?
Ja, jag läser hans bön varje kväll för att få hem Sara hit igen.
Ni måste ursäkta mig. Det är dags för Saras medicinering.
Tack för att ni tittade in.
Pappa, sa jag inte att jag satsar på LuthorCorp och på dig igen?
Det är glädjande... att höra.
Och?
Jag kommer bara åt hälften av filerna jag behöver, för att sköta mitt jobb.
Tack, Meli.
De här...
...säkerhetsåtgärderna är ett nödvändigt ont, det vet du nog.
- Vi skyddar våra tillgångar. - Från mig?
Jag uppskattar att du kom tillbaka till LuthorCorp.
Det är anmärkningsvärt, efter allt du har varit med om.
- Men du tror att jag sviker dig igen? - Sviker? En intressant tanke...
Tänker du göra det?
Jag vill att det här ska funka.
Jag vill ha en hel familj igen. Du har inget att vara rädd för.
Varför gör du inte personlighetstestet?
Ingen av oss tror på de där kvasipsykologiska testerna.
Jag tror att emotionella problem påverkar beslutsfattandet.
Drömmar kan avslöja dolda faror, och varna för...
- Bespara mig Jung-analyserna! - Det är bara fem tillfällen.
Ville du inte återknyta banden oss emellan?
- Jo. - Jaha.
Bevisa då att mitt totala förtroende för dig är berättigat.
Så du drömmer om grannflickan... Vissa saker ändras aldrig.
- Nu vill jag bara hålla mig vaken. - Red Bull har sina begränsningar.
- Jag tror att Sara ber om hjälp. - Genom dina drömmar?
Jag kände ju till alla detaljer, som syrenerna.
Telepatisk mottaglighet sägs öka under REM-sömnen.
- Hjärnaktiviteten i pannloben... - Min fungerar som en signalstation.
Det är sällan så dramatiskt, men din hjärna är ju lite udda.
Och floden hon kraschade i har ju en hel del av det där härliga gröna.
- Är det meteoriternas förtjänst? - Hon får dig ju att sova.
Det förklarar ju din Marathonsömn.
Jag sov tills vandraren kom. Jag tror att det är hennes farbror.
Eller så är hon bara rädd för farbrodern.
Förlåt, jag ska inte bli för freudiansk.
Farbrodern styr i hennes liv, så varför inte i drömmarna?
- Köper du inte hans självuppoffrande? - Jag tvivlar på mänsklig godhet.
Ska vi kolla upp farbror Nicholas register.
Jag har en deadline att passa, och sånt här prioriteras inte.
Ingen tid för lek.
Om jag bara kunde, skulle jag gärna rota runt med dig.
- Tveksamt... Jag frågar Lana. - Hon håller ju koffeinhalten uppe...
Nu vet jag varför offentliga dokument är offentliga. De är urtråkiga!
Inte alla. Kika på det här.
- Åh, Saras föräldrar var rika. - Hon ärvde allt när de dog.
- Gissa vem är förmyndare? - Farbror Nicholas.
Så länge hon är i koma, styr han tillgångarna.
Men det är inget fel i att sköta om brorsdottern och leva gott.
- Jag förstår inte Saras rädsla. - Du är trött.
- Jag vågar nästan inte blunda. - Jag brygger lite mer kaffe.
- Du behöver inte stanna. - Jag vill stanna.
- Det gick snabbt. - Sara?
Hej.
- Jag måste ha slocknat. - Ja.
- Hur kommer du in i mina drömmar? - Jag vet inte, Clark.
Det har aldrig hänt förr. Plötsligt var jag i skogen-
sen i skolan, och hemma hos dig.
Jag förstod, när du och Lana hälsade på.
- Kan du höra oss? - Ja.
Det är som en lång, mörk tunnel. Ibland syns en öppning, ibland inte.
Jag försökte nå dig, eftersom jag är fånge i min kropp.
Jag får aldrig möta andra människor.
- Vem är vandraren? - Fråga inte, han hittar oss.
Är det din farbror? Varför är du rädd för honom? Vad gör han med dig?
Jag vet inte. Förut hörde jag doktorerna.
De sa att jag borde vakna, men varje gång det känns bättre-
- skickas jag tillbaka till en mörk plats på havets botten.
En gång höll jag på att vakna, men då flyttade han oss hit.
Nu är han här.
- En intressant teori. - Det låter sjukt, men så var det.
Nu räddar du folk i sömnen. Psykologerna skulle jubla.
- Tror du mig inte? - Jag tror att du tror.
Jag tycker hjärtligt illa om psykoterapi.
- Du vill inte ha nån i ditt huvud? - Nåt sånt, ja.
- Hon är i mitt, tills hon får hjälp. - Jag har ringt några samtal.
- Hon höll på att vakna. - Så han drogar henne?
Det finns inga bevis. Man har bara tagit vanliga blodprov.
- Drogen kan kanske inte spåras. - Han tycks inte ha begått något fel.
- Säg inget om drömmen till polisen. - Tack för hjälpen.
Jag har alltid gillat det här. Är det ett gammalt samuraj-svärd?
Knappast. Det är rekvisita från min favoritfilm av Kurosawa.
"Blodets tron." Jag köpte det på auktion.
Slappna av, Clark. Det är inget riktigt svärd.
Nej...
Du måste lära dig att skilja mellan verklighet och fantasi.
Sov nu.
- Clark? En sån trevlig överraskning. - Jag tog med nya blommor till Sara.
Kom in.
Det var snällt av dig, Clark.
Gör det något om jag sitter hos henne en stund?
Nej, inte alls.
- Vill du ha något att dricka? - Gärna något koffeinhaltigt.
Jag har nog läsk.
- Clark. - Sara?
Han är jättearg.
Vänta nu... Om du är här, då måste ju jag...
- Hallå? - Lana, kom in.
Jag tog med något uppiggande åt Clark.
Han har inte kommit hem från Lex, men du får gärna vänta.
- Äntligen nya grannar. - De är inte lika bra som de förra.
- Får jag fråga en sak, mrs Kent? - Självklart, Lana.
Vet du varför Clark gjorde slut?
Han förändrades i Metropolis.
Han är inte densamme som i våras. Jonathan och jag undrar också.
Jag antar att...
...han öppnar sig om man håller sig i omlopp länge nog.
Martha! Skynda dig, det är Clark!
Herregud! Jonathan?
- Vad har hänt? - Han somnade nog vid ratten.
- Jag ringer ambulansen. - Nej, har klarar sig.
Var kom han ifrån? Lex bor åt andra hållet.
- Du skulle ju hålla dig från Conroy. - Han var bekymrad över Sara.
- Det var jag som tog dit honom. - Det är inte ditt fel. Han repar sig.
- Sara då? - Jag är också orolig för henne.
Vänta, Sara!
- Sara! - Nej.
- Vi måste bort från honom. - Du kan inte fortsätta fly.
- Jag vill vara fri. - Du kan det, i verkligheten.
- Du måste bara konfrontera honom. - Jag är rädd.
Du håller fast mig i drömmen. Jag kan bara hjälpa dig om jag vaknar.
Jag är ledsen, Clark.
Sara!
Hur visste han om det här?
Hur kunde han veta om syrenerna?
Jag vet inte vad som pågår därinne, men det ska bli ett slut på det.
Stick inte nålen i henne.
Hur kom du in?
- Vi vet att du drogar Sara. - Jaså?
Ni två är nog lite för sällskapliga.
- Dödar du henne, blir du utan pengar. - Varför skulle jag döda henne?
- Hur är det, Sara? - Det går bra, Clark.
- Hon är i knipa. - Vem då?
Lana.
Jag varnade dig, Sara. Den här kampen vinner du aldrig.
- Vi måste rädda Lana. - Han är för stark.
- Alla som gör intrång här, måste dö. - Du måste hjälpa mig, Sara.
Du kan inte hindra mig, Sara.
- Följ med mig tillbaka. - Du är starkare än han.
- Det vet du att du är. - Han kan inte rädda dig.
- Han har tagit sex år ifrån dig! - Ditt öde är i mina händer. Blunda...
- Somna om igen. - Var inte rädd, Sara.
Ju mer du stretar emot, desto mer ska du få lida.
Det här är min sista varning.
- Clark! - Mamma, Lana är i knipa.
Lana...
Är det den här du letar efter?
Lex... Vad är det som är så brådskande?
- Jag har bestämt mig. - För vad då?
Träffa psykiatern, och genomgå en fullständig mental undersökning.
- Vad fick dig att ändra dig? - Det handlade om rädsla.
- Du luktar dig verkligen till sånt. - Det är en användbar förmåga.
Ska jag vara din rättmätige arvinge, måste jag visa prov på styrka.
Jag har inget att dölja.
Det skulle betyda mycket för mig.
- En far vill ju alltid sonens bästa. - Till vilken doktor?
- Claire Foster. - Mycket meriterad.
Hon har utgivit ett par böcker. Hon kan hjälpa dig med det mesta.
- Jag blev inte galen på den där ön. - Galen? Givetvis inte.
Men det är ändå skönt att ha det svart på vitt, eller hur?
Lex.
När man är rik, är man inte galen. Man är excentrisk.
- Hej, Sara. Hur mår du? - Hej.
Jag tog med mig lite syrener. Det är ju dina favoritblommor.
Clark, eller hur?
Jag trodde inte att du skulle komma ihåg mig.
Vi har varit med om så mycket ihop, även om vi aldrig har setts.
- Hur jag nu kom in i dina drömmar... - Nåja, du klarade dig, och är vaken.
Du är tydligen ganska speciell.
Jag fick se en glimt av vad du kunde göra.
I drömmarna är vi alla hjältar.
Jag har inte med det att göra, drömmar brukar ju vara privata...
Nejdå...
Jag hör gärna ditt perspektiv. Vad såg du för något?
En som är upp över öronen kär, men som kämpar emot... Lana?
Lyd ett råd från en som har varit inlåst i sex år:
Om du älskar henne så mycket, avvisa henne inte.
- Det är en komplicerad historia. - Jag vet vad jag såg.
Du har visserligen drömt om mig...
...men Lana är din drömtjej.
- Vad du var flitig då... - Jag har äntligen fått sova.
Historieprovet är i morgon. Hur känner du dig?
- Ganska dum. - Varför då?
- Du räddade ju livet på Sara. - På bekostnad av mitt eget nästan.
Tur att du kom.
Fattas bara. Du stöttade mig, när jag trodde att jag höll på att bli tokig.
Jag fick träffa Sara till slut. Hon pratade bara om dig hela tiden.
Jag sa att jag också gärna ville se vad som händer i ditt huvud.
- Det är inte så spännande där. - Jag skulle kanske fatta varför vi...
Hade jag svaren, skulle du få veta.
Det har känts jättebra ett par dagar, nästan som när vi var grannar.
Även om det nästan kostade dig livet?
Lana... Du kommer alltid att vara min granne.
Ska vi hitta på något till helgen? Som kompisar, menar jag...
- Tänkte du på något särskilt? - Det har varit stekhett ute...
Vi skulle kanske kunna ta ett dopp vid Kratersjön?
Jag vet inte om det är så bra att vi badar näck.
Vem har sagt att vi ska bada näck?
Du kan ju alltid drömma om det...
Översättning: Christer Lagerkvist www.sdimedia.com