...i Kansas City.
Dagens kollisjon er en av århundrets viktigste hendelser.
Enorme solstormer har forårsaket energitopper...
- Clark! Kan du hjelpe oss lite grann? - Ja.
Jeg ble så oppslukt av en ekstra nyhetssending.
- Om hva da? - Solas innvirkning på atmosfæren.
En komet forårsaket en av de største solstormene noensinne.
Endelig en kosmisk katastrofe som ikke har med meg å gjøre.
- Jeg skal møte Pete på The Talon. - Vil du ha skyss?
Nei, jeg løper nok.
...kraftige eksplosjoner, med vidstrakt virkning.
Trykkbølgen er så sterk, at jordas magnetfelt slås ut-
- og gir opphav til en geomagnetisk storm.
Tror du at det finnes store krefter i universet, som vi ikke vet om?
Absolutt.
Gjør det noe om jeg bytter kanal igjen?
Et lite skritt for mennesket, men et stort skritt for Metropolis Sharks.
For Lilleby i Kansas og alle små kansanianerne.
- Én til. - Jeg tror at det holder for din del.
Du kan jo bare nekte meg om du vil ha problemer...
Ikke kom tilbake.
Særlig til vennlige småbyer!
Nei. Ja. Jeg finner det nok.
Ja, jeg vet det...
Nei, jeg har ikke drukket. Takk for omtanken.
- Gikk det bra? - Du reiv bare av bildøren!
- Og du gikk på kraftledningen! - Du er litt full, Mr...?
Perry White.
- Jøss! Ta det rolig, Clark. - Jeg feilvurderte styrken min.
Jeg snakket med sykehuset. Perry White stakk visst i går kveld.
- Han var ekstremt full. - Hva så han?
Han kommer neppe til å huske navnet mitt.
Clark Kent!
Takker.
Ja visst...
Du kastet frisbee med bildøra og tråkket på kraftledningene.
Jeg ville takke en av de fire Clark jeg så.
- Mr. Kent? - Ja. Fint at du føler deg bedre.
Tja, bilen min er mos...
Deres bondetamp-sheriff trakk inn førerkortet mitt-
og redaktøren er rasende.
- Er du reporter? - Jeg var.
Akkurat nå jobber jeg med kabel-TV: "X-Styles" med paranormale innslag.
- Hva gjør du i Smallville? - Jeg sjekker meteorregnets effekter.
- Du tror vel ikke på sånt tøv? - Det er omtrent som tannfeen.
Trenger du ikke verktøy for sånt der?
Du kom vel ikke hit bare for å si takk?
Nei, jeg kom hit for å diskutere et forlik.
Jeg krasjet ikke for fornøyelsens skyld, men svingte unna for din sønn.
Jeg trenger noen som kjenner til området, og som kan lose meg rundt.
Hvis jeg får låne Clark et par dager, så er vi kvitt.
Pappa ville opprettholde det historiske preget da han bygde om-
- men jeg vil nok gjøre om litt, fjerne artefakter og gamle våpen...
Litt moderne, kanskje mer abstrakt...
- Har legen noen forslag? - Ja, at vi er litt mer konstruktive.
Det kalles vel fortrengning, når man fornekter det uunngåelige?
Man kan ikke undersøke følelser som ikke finnes.
- Hvem er det nå som fortrenger? - Jeg har ingenting å skjule.
Fortell om øya. Du skrek visst om en oppdiktet fiende.
Jeg var syk i malaria.
Blodprøven viste ingen spor etter sykdommer.
En oppdiktet sykdom forklarer heller ikke motstanden mot din far.
- Før vi forstår... - Så vidt jeg forstår...
...ville forsikringsselskapet at vi skulle møtes ved fem anledninger.
Derfor gikk jeg med på det.
Dessverre er vår siste time slutt nå.
Jeg kommer til å savne samtalene.
- Vil du bare se to meteorkratre? - Ruiner og hull er sekundært.
Jeg vil ha litt substans, den menneskelige dimensjonen...
Er alt som det skal? Pete ventet til klokka 22 i går.
Det er en lang historie.
Perry White. Jeg vil ha en cappuccino, en sånn kake og...
...et intervju med Smallvilles egen forsidepike.
- Hva gjør du? - Samler stoff til en story.
Det er ikke noe avansert, bare noen enkle spørsmål.
Hvordan har lille "frøken Meteoritt" det etter det store smellet?
Kanskje det morer deg, men foreldrene mine døde den dagen.
Jeg beklager, men det gjør deg interessant.
Det får holde. Vi går nå.
- Da tar fotografene henne i morgen. - Hvorfor er du med ham?
Det er like greit at dere går begge to.
- Du sa ingenting om Lana. - Du sa ikke at du kjente henne.
- Beklager, hun er en legitim kilde. - Ikke nå lenger.
Det funker ikke sånn. Jeg trenger ansikter.
Skoleavisen deres er ganske omtalt.
Hvordan det?
Jeg gjorde en flyktig research før jeg kom hit.
- Vet redaktøren noe om meteorene? - Det vet vel ikke jeg.
"Rektoren godkjenner nye tepper til gym", innsendt av Clark Kent.
Jeg var som oppslukt...
- Vi går nå. - Jeg syntes at vi var sprø.
- Det er utrolig! - Og dessuten sant.
- Mr. White undersøker meteorregnet. - Jeg har ingenting å skjule.
Så fint! Vi har allerede brukt et par av dine oppslag.
Skriver du alt selv, eller tar du hjelp av andre skribenter?
Jeg er bare nysgjerrig.
Skrotjournalister med dragning til det bisarre møter man ikke så ofte.
Jeg har en dragning til sannheten, den som dere har oversett helt.
Vent!
Er du den virkelige Perry White?
Jeg går til motellet, så kan dere snakke ferdig.
Du får plukke meg opp senere, så fortsetter vi omvisningen.
Innser du hvem han er?
Lex... Jeg kommer visst ubeleilig.
Nei, overhodet ikke.
Det er rart. På øya hatet jeg havets støy.
Nå må jeg høre det for å kunne slappe av.
Du grubler vel hver dag over det som skjedde...
Du kom vel ikke den lange veien bare for å diskutere det?
Hvorfor vil du treffe meg?
I dag ville en tabloidjournalist intervjue meg om meteorregnet.
Strakk det ikke med "ingen kommentarer"?
Nei, han skulle komme tilbake med fotografer i morgen.
- Og du vil ikke det? - Jeg har prøvd å glemme det i 14 år.
På et øyeblikk fikk han meg til å huske hele greia igjen.
Jeg vet at det er en stor tjeneste-
- men jeg lurer på om du ikke kan gjøre noe med saken?
- Hvorfor snakker du ikke med Clark? - Clark er sammen med ham.
- Vil du at jeg skal jage ham? - Jeg vil at han skal slutte.
Han må ha vært iherdig. Hva het han?
Perry White.
Jeg skal sørge for at han aldri mer plager deg.
- Jeg har lett etter deg. - Jeg er jo her.
- Kanskje du kan bli en god reporter. - Som du var, en gang i tiden?
Chloe og jeg forsket litt da du gikk.
Minnene blekner, men på Internett glemmes ikke noe.
Og spriten endrer ikke det faktum at du var en av Metropolis beste.
- Hva skjedde egentlig? - Livet er en reise.
Man kan gjøre turen lettere med litt smøremiddel.
- Hva angår det deg? - Det er journalisten i meg...
Eller så føles det bare galt når noen kaster bort sitt talent.
Jeg har begått to store tabber: Først ble jeg journalist.
- Og det andre? - Jeg trodde at det betydde noe.
- Én til. - Nei, det holder for ham.
Jeg forstår meg ikke på deg.
Jeg begir meg på dine foreldre, jenta di og redaktøren...
Likevel skal du spille helt.
Clarks tro på sitt medmenneske er større enn sunn fornuft.
Lex?
Jeg tar hånd om Mr. White nå.
- Jeg har undervurdert deg. - Clark her ikke med på dette.
Er det fatterns idé? Jeg har ingen planer om å grave i fortida.
- Det handler om deg! - Tar du ikke hardt i, Lex?
Ikke med tanke på hvordan han ga seg på Lana.
- Kom, så går vi. - Takk for skyssen, gutt.
Er dette ikke litt vel hardhendt, til og med for en Luthor?
Ikke verre enn å snike på småjenter. Men du har vel alltid utnyttet folk.
Vi røk sammen én eneste gang, og det var flere år siden.
Allerede på internatskolen hadde jeg nese for reportere.
- Jeg sto ut med deg i ti minutter. - Jeg gjorde bare jobben min.
- Du var en legitim kilde. - Jeg var 16, og du ville ta pappa!
Det er vel din fars hemmeligheter dette handler om?
Fantes det noen, ville de ha kommet fram.
Tror du på det, syns jeg nesten synd på deg.
Sørg bare for at du kommer med fire-bussen.
Sånn gikk det å la være flasken før fem.
- Hei, pappa. - Hei.
Jeg trodde at du skulle komme senere. Hvor er Mr. White?
Han dro. Smallville var ikke så vennlig innstilt som han trodde.
Fint at du kom. Jeg har kjempet med denne i en time. Hjelper du til?
- Hva er det? - Jeg synes å ha blitt svak.
Du kan vel prøve én gang til?
Mr. Kent, kan du fortelle deg hvordan traktoren havnet midt på landeveien?
Da vi svingte inn på gården, lastet noen på traktoren.
- Så noen stjal den? - Jeg fulgte etter.
- Den må ha falt av lastebilen. - Den falt ned fra himmelen.
Og i går kveld ble du hjemsøkt av flygende aper...
Har du ingenting med dette å gjøre?
- Jeg vet ikke helt hva som skjedde. - Han skjuler noe, politimester.
Mr. White...
Det går en til buss om en time. Og ikke kall meg "politimester..."
- Jeg er virkelig lei for det. - Traktoren er ikke det verste.
Hva som enn skjer med evnene, så har Perry White peilet inn dette.
Klokt å komme inn. Værrapporten advarte for regn av traktorer.
Jeg har vel gjort meg fortjent til det.
- Skal jeg hjelpe deg å lete? - Hvorfor skulle du gjøre det?
Fordi du har vært en sånn reporter som jeg vil være.
Men jeg er nysgjerrig på hvordan det kunne gå så galt...
Vet du hva som er verre enn å aldri få til sitt livs story?
Å sitte inne med den, uten å tore å skrive den.
Jeg har problemer med å tro at du skulle tie.
Lionel Luthor har en god overtalelsesevne.
Har han noe med din dalende karriere å gjøre?
Alle nærer ikke respekt for undersøkende journalistikk-
- særlig ikke når de rike og hevnlystne blir overkjørt.
- Er det ikke Kents gård? - Bra gjort å se det.
Politiet kom fram til at hyperaktive gutter hadde laget åkersirkler.
- Hvordan det? - Min profesjonelle nysgjerrighet.
Din venn, Clark, gjør meg nysgjerrig.
Er det ikke litt søkt at problemet ditt skyldes solstormene?
Kreftene begynte å krangle da. Kanskje det er en sammenheng?
- Troligvis. - Har du funnet noe?
Gårsdagens kosmiske kollisjon gav opphav til tidenes solstorm.
- Kommunikasjonssvikt, energitopper. - Akkurat som med meg!
Iblant svak, iblant råsterk.
Vi har alltid lurt på hvor evnene dine stammet fra.
Kanskje det er solen som gjør meg sterk og rask.
Som et solbatteri på to bein...
Virkningen skal ebbe ut til i morgen kveld.
- Da inntreffer nok ingen ulykker. - Så om jeg ligger lavt...
...bør vi klare oss?
Jeg må fortelle at spøkelsesjegeren er i gang igjen.
Perry White?
- Han skulle jo til Metropolis. - Han ombestemte seg.
Han virker spesielt interessert i deg.
- Hva faen er det du vil? - Ro deg ned, Lex.
Hvorfor det? Du har jo fastslått min mentale status!
Du nekter å bekrefte at jeg er frisk, og foreslår nye samtaler!
Jeg er nødt til å avlegge en ærlig rapport.
Kanskje du bare ville møte din kjendis-pasient litt mer?
- Nå har du det! - Jeg finner ingen glede i dette.
- Hvorfor ellers? - Du trenger hjelp.
Øya, ditt havarerte ekteskap, alt som har skjedd her-
- har betydd et emosjonelt og fysisk trauma.
Og løsningen er nye samtaler? Vi har undersøkt psyken min!
Nei, vi har snakket om kunstsamlingen og fascinasjon av dyre biler...
Alt annet enn ditt livs mest traumatiske opplevelse.
- Dette kan overta deg. - Vi har ordnet det.
Vi har ikke engang berørt det.
Kanskje du lurer faren din, men neppe meg. Vær så snill, Lex...
Forsvinn herfra!
God morgen, Clark.
- Hva gjør du her? - Du har inspirert meg.
- "Ikke kast bort ditt talent." - Du er full.
Kanskje det, men jeg har i hvert fall min story nå.
Om meg, av en sprø grunn. Chloe har fortalt.
Jeg har samlet fakta.
- Hva slags fakta? - Ulykken, kraftledningene...
Du kom brått når traktoren falt.
- Jeg forklarte jo. - En lastebil mistet den?
Jeg ville kalle det en spøk.
I morges sjekket jeg politiets arkiv og leste artikler.
Du er alltid på plass, Smallvilles egen helt.
- Det er ikke noe spesielt med meg. - Der tar du feil, gutt.
Du er skikkelig sterk og tåler støt.
- Hvilke flere kunster kan du? - Clark, kan du hjelpe meg litt?
- Jeg må stikke. - Jeg er blitt motarbeidet før.
Du kan løpe din vei, men du...
...kan ikke gjemme deg.
- Hvordan går det? - For en rar dag!
- Jeg løp helt til Lake Tahoe. - Det er jo 150 mil!
Først løper jeg, så kan jeg knapt jogge. På vei hjem-
- tok farta slutt ved Colorado Springs.
- Jeg hadde akkurat råd til billett. - Dette går ikke, Clark.
- Jeg skal holde meg på matta nå. - Så lett går det neppe.
Perry White så da du forsvant.
Moren din klarte å få ham vekk, men han gir ikke opp.
Ikke så lett iallfall...
- Jeg kan knapt tro at du er her. - Ikke jeg heller.
- Vi burde snakke sammen. - Vi har ingenting å snakke om.
Det var leit å høre. Da får jeg jo ikke fortelle om faren din.
Er det personlig, skiter jeg i det. Hvis ikke, er det nok foreldet.
Det spørs...
Hvis det er så ille, hvorfor nøyde pappa seg med å bare knuse karrieren?
Flere kopier og flere advokater, i tilfelle jeg skulle dø.
Resten kan du regne ut selv. Du får hele greia av meg.
- Jeg krever bare én ting. - Hva da?
- Fortell alt du vet om Clark Kent. - Clark...
For to år siden dro Porschen din av en bro.
Jeg så bildene. Uten Clark Kent ville du aldri klart deg.
Lite overraskende at dere er blitt venner...
Så nå jager du Clark... Er det ikke i råtneste laget?
Lex håndhilser ikke uten et bakenforliggende motiv.
Fortell, så skal jeg forklare begrepet "faderens ugjerninger".
Kanskje du kan tøyle min far, men ikke meg.
- Jungellivet synes å ha kostet på. - La meg og mine venner være.
Det er ikke noe blod på mine hender når de finner dine etterlevninger.
Ikke trodde jeg at du skulle bli så heit.
Perry White må ha gjort alt for å lykkes i å få hit fotografer.
Det er heldigvis bare én fotograf. Går det som vi tror-
- kaster du ingen traktorer etter i kveld.
Dette er jo ikke sant! Jeg er som en fange i mitt eget hus.
Clark?
Ned, Pete!
- Mamma! Pappa! - Vent, Clark.
- Clark... Hva skjedde med hånden din? - Jeg brente den. Kraften er borte.
- Det tar slutt når kvelden kommer. - Om jeg ikke brenner ned gården.
Jeg kan skade deg og mamma, mens Perry filmer hele greia.
Pappa, jeg kan ikke bli igjen her.
Clark! Kom tilbake!
Han stikker. Kom, så drar vi.
La båndet rulle. Jeg vil ha med alt.
Clark er ikke her. Han kommer først når dere er borte.
Så la familien min være i fred.
- De er langt unna. - Takk for all hjelpen.
Jeg villeder dem så gjerne.
Nå sover vi ute, og kommer hjem hit i morgen tidlig.
Vi forbeholder oss retten til å ikke servere.
- Det er bedre på The Wild Coyote. - Ja, til man blir kastet ut.
Jeg vil at du går.
Vær så snill, Miss Lang...
Iblant tar entusiasmen over en story overhånd over fornuften.
- Skulle det være en unnskyldning? - Ok, jeg er en dust.
Brutte relasjoner og søvnløse netter er mine vitner.
Hvorfor slutter du ikke om jobben din plager deg slik?
Fordi jeg er journalist. Jeg har det i blodet.
Iblant må man trenge seg på, selv om det gjør vondt.
Hvis du er ferdig nå, kan jeg ringe etter en drosje.
De kommer ikke. Ubetalte reiser, du vet...
Men jeg har et forslag. Jeg forlater deg i fred for alltid-
- hvis du kjører meg til bussholdeplassen.
Jeg skal hente jakka mi.
Hallo... Lana?
Nei, ikke gjør noe. Jeg kommer.
- Hva skjer, Clark? - Jeg må til Saunders Gorge.
- Er raskheten borte ennå? - Ja, den er som blåst.
Hopp inn, så kjører jeg.
- Har du det bra, Lana? - Jeg har det bra, men...
Vi skulle til bussen når han latet som om han var kvalm.
Han løp opp på rekkverket, og krevde at jeg skulle ringe deg.
Vær forsiktig. Han er full.
Bare om det er alkohol i iste.
- Jeg måtte lure Lana til å ringe. - Ikke gjør sånn, Mr. White.
Du er jo sterk, du tåler høyspenning, og du er utrolig rask.
- Dessuten skal du jo være helt... - Kom ned, så snakker vi om det.
- Først vil jeg ha min story. - Vent, Mr. White...
- Du tar feil. - Du redder meg sikkert, Clark.
- Nei, jeg kan ikke redde deg. - Vi får vel se.
Nei!
Slutt på moroa. Nå får du ta fram din styrke.
Jeg har ingen styrke.
Pete! Det ligger et tau blant campingutstyret.
- Ikke slipp taket, Mr. White. - Skynde på.
Det holder ikke, Pete.
Skynd deg!
- Ta tak i tauet! - Hold deg fast.
- Ikke slipp.
Kjør nå!
Gutt... Går det bra?
Skynde på! Jeg orker ikke lenge til.
Rekk meg hånden.
Clark...
Det jeg sier, sier jeg i fortrolighet.
Det handler om følsomme, smertefulle saker.
Terapi handler om å gjenvinne kontrollen-
- slippe det vanskelige og innhente seg.
Da sier vi i morgen klokka 10.
- Snart er det frokost. - Jeg er snart ferdig.
Er alt virkelig som det skal være nå?
Når solstormene avtok, ble alt som vanlig.
Også din sans for humor.
Lana, for en overraskelse!
- Jeg kommer vel ikke ubeleilig? - Slett ikke.
Jeg holder en tallerken varm til deg.
Hei, Lana. Jeg hadde tenkt å stikke innom på The Talon senere.
Jeg rakk aldri å takke deg ordentlig.
Jeg fatter bare ikke hvorfor Mr. White trodde at du kunne alt mulig.
Jeg er glad for at jeg kunne hjelpe til.
Jeg tenker ikke bare på kløfta.
Jeg tvang fram gamle minner fra meteorregnet.
Jeg setter pris på at du kunne tilgi meg.
Det var delvis derfor jeg kom hit. Jeg besøkte kirkegården i morges.
Foreldrene dine ble sikkert glade for at de fikk treffe deg.
Jeg innså at det var flere måneder siden sist.
I begynnelsen følte jeg meg skyldig.
Men jeg kom på at de neppe vil at jeg skal føle det slik.
- Hva sa du til dem? - Jeg sa det som det var.
At det ikke var meningen å overse dem.
Det finnes noen andre som jeg virkelig bryr meg om.
- Lana... - Clark...
Det er greit.
Jeg sa også at vi var på et ganske merkelig sted akkurat nå.
Men jeg håper at vi kan oppklare det.
Bare de vet at jeg alltid tenker på dem.
Jeg skal nok gå nå.
- Takk for skyssen. - Jeg vil være sikker på at du drar.
- Hva er det? - Du er litt merkelig.
- Mr. White... - Jeg mener alvor.
Du hjelper idioter som meg, uten å be om noe selv.
Da jeg så ansiktet ditt innså jeg at jeg nesten trakk ned en bra fyr.
Jeg trodde ikke at det fantes slike som deg.
- Så bra er jeg ikke. - Godt at ingen kom til skade.
Jeg får skylde på hallusinasjoner og delirium.
Det ringte en varselklokke.
Nå har jeg vært edru i 17 timer og 5 minutter.
Deilig at alt dette førte til noe bra.
Hva skjer nå?
Hvis du tør å komme deg over stupet, kanskje jeg tør å fullføre min story.
- Vi får nok se mer av Perry White. - Det kan du banne på.
Jeg skal ha én eller to venner igjen på The Daily Planet.
Jeg leste forresten noen av dine artikler i Torch.
- Og? - De er litt uslepne.
Du mister ofte tråden, men det finnes håp.
Si ifra hvis du besøker Metropolis. Jeg skylder deg en gjentjeneste.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group