...i Kansas City.
Dagens kollision är en av århundradets viktigaste händelser.
Enorma protuberanser har orsakat energitoppar...
- Clark! Kan du hjälpa oss lite grann? - Ja.
Jag blev så uppslukad av en extra nyhetssändning.
- Om vad då? - Solens inverkan på atmosfären.
En komet orsakade en av de största protuberanserna någonsin.
Äntligen en kosmisk katastrof som inte har med mig att göra.
- Jag ska möta Pete på The Talon. - Vill du ha skjuts?
Nej, jag springer nog.
...kraftiga explosioner, med långtgående verkan.
Tryckvågen är så stark, att jordens magnetfält slås ut-
- och ger upphov till en geomagnetisk storm.
Tror du att det finns stora krafter i universum, som vi inte vet om?
Absolut.
Gör det något om jag byter kanal igen?
Ett litet steg för människan, men ett stort steg för Metropolis Sharks.
För Littleville, Kansas och alla små Kansasbor.
- En till. - Jag tror att det räcker för din del.
Du kan ju försöka avspisa mig, men räkna med bråk...
Kom inte tillbaka.
Jäkligt vänlig småstadsattityd!
Nej. Ja. Jag hittar nog.
Ja, jag vet...
Nej, jag har inte druckit. Tack för omtanken.
- Gick det bra? - Du slet bara loss bildörren!
- Och du gick på kraftledningen! - Du är lite full, mr...?
Perry White.
- Hoppsan! Ta det lugnt, Clark. - Jag missbedömde min styrka.
Jag pratade med sjukhuset. Perry White stack visst i går kväll.
- Han var extremt full. - Vad såg han?
Han lär knappast komma ihåg mitt namn.
Clark Kent!
Tackar.
Visst...
Du kastade frisbee med min bildörr och klev på kraftledningarna.
Jag ville tacka en av de fyra Clark jag såg.
- Mr Kent? - Ja. Skönt att du mår bättre.
Tja, min bil är mos...
Er bondläpp till sheriff drog in mitt körkort-
och redaktören är rasande.
- Är du reporter? - Jag var.
Just nu jobbar jag med kabel-TV: "X-Styles" med paranormala inslag.
- Vad gör du i Smallville? - Jag kollar meteorregnets effekter.
- Du tror väl inte på sånt trams? - Det är ungefär som tandfen.
Behöver du inte verktyg för sånt där?
Du kom väl inte hit bara för att säga tack?
Nej, jag kom hit för att diskutera en förlikning.
Jag krockade inte för nöjes skull, utan väjde undan för din son.
Jag behöver någon som känner till området, och som kan lotsa runt mig.
Om jag får låna Clark ett par dagar, så är vi kvitt sedan.
Pappa ville bibehålla den historiska prägeln när han byggde om-
- men jag vill nog göra om lite, ta bort artefakter och gamla vapen...
Lite modernare, kanske mer abstrakt...
- Har doktorn några förslag? - Ja, att vi är lite mer konstruktiva.
Det kallas väl förträngning, när man förnekar det oundvikliga?
Man kan inte undersöka känslor som inte finns.
- Vem är det nu som förtränger? - Jag har inget att dölja.
Berätta om ön. Du gastade visst om en påhittad fiende.
Jag var sjuk i malaria.
Blodprovet visade inga spår av sjukdomar.
En påhittad sjukdom förklarar inte heller aversionen mot din far.
- Innan vi förstår... - Vad jag förstår...
...ville försäkringsbolaget att vi skulle träffas vid fem tillfällen.
Därför gick jag med på det.
Tyvärr är vår sista timme slut nu.
Jag kommer att sakna våra samtal.
Vill du bara se två meteorkratrar? Ruiner och slukor är sekundärt.
Jag vill ha lite substans, den mänskliga dimensionen...
Är allt som det ska? Pete väntade till klockan 22 i går.
Det är en lång historia.
Perry White. Jag vill ha en cappuccino, en klenät och...
...en intervju med Smallvilles egen omslagsflicka.
- Vad gör du? - Samlar stoff till en story.
Det är inget avancerat, bara några enkla frågor.
Hur mår lilla "fröken Meteorit" efter den stora smällen?
Det kanske roar dig, men mina föräldrar dog den dagen.
Jag beklagar, men det gör dig intressant.
Det får räcka. Vi går nu.
- Då tar fotograferna henne i morgon. - Varför är du med honom?
Det är lika bra att ni går bägge två.
- Du sa inget om Lana. - Du sa inte att du kände henne.
- Ledsen, men hon är en legitim källa. - Inte längre.
Det funkar inte så. Ansikten behövs.
Er skoltidning är ganska omtalad.
Hur så?
Jag gjorde en flyktig research innan jag kom hit.
- Vet redaktören nåt om meteorerna? - Det vet väl inte jag.
"Rektorn godkänner nya mattor till gymmet", av Clark Kent.
Jag var som uppslukad...
- Vi går nu. - Jag tyckte att vårt stoff var udda.
- Det är otroligt! - Och sant dessutom.
- Mr White undersöker meteorregnet. - Jag har inget att dölja.
Så bra! Vi har redan använt ett par av dina uppslag.
Skriver du allt själv, eller tar du hjälp av andra skribenter?
Jag är bara nyfiken.
Skvallerjournalister med dragning åt det bisarra möter man inte så ofta.
Jag har en dragning åt sanningen, den som ni har missat helt.
Vänta!
Är du den riktige Perry White?
Jag går till motellet, så kan ni prata klart.
Du får plocka upp mig senare, så fortsätter vi rundturen.
Inser du vem han är?
Lex... Jag kommer visst olägligt.
Nej, inte alls.
Det är lustigt. På ön hatade jag havets brus.
Nu måste jag höra det för att kunna koppla av.
Du grubblar väl varje dag över det som hände...
Du kom väl inte den långa vägen bara för att diskutera det?
Varför vill du träffa mig?
I dag ville en tabloidjournalist intervjua mig om meteorregnet.
Räckte det inte med "inga kommentarer"?
Nej, han skulle komma tillbaka med fotografer i morgon.
- Och du vill inte det? - Jag har försökt glömma det i 14 år.
På ett ögonblick fick han mig att minnas alltihop igen.
Jag vet att det är en stor tjänst-
- men jag undrar om du inte kan göra något åt saken?
- Varför pratar du inte med Clark? - Clark är med honom.
- Vill du att jag ska köra iväg honom? - Jag vill att han ska sluta.
Han måste ha varit ihärdig. Vad hette han?
Perry White.
Jag ska se till att han aldrig mer stör dig.
- Jag har letat efter dig. - Jag är ju här.
- Du kanske kan bli en bra reporter. - Som du var, en gång i tiden?
Chloe och jag forskade lite när du gick.
Minnena bleknar, men på Internet glöms inget.
Och spriten ändrar inte det faktum att du var en av Metropolis bästa.
- Vad hände egentligen? - Livet är en resa.
Man kan underlätta resan med lite smörjmedel.
- Vad rör det dig? - Det är journalisten inom mig...
Eller så känns det bara fel när någon kastar bort sin talang.
Jag har begått två stora misstag: Först blev jag journalist.
- Och det andra? - Jag trodde att det betydde något.
- En till. - Nej, det räcker för honom.
Jag förstår mig inte på dig.
Jag ger mig på dina föräldrar, din tjej och redaktören...
Ändå ska du spela hjälte.
Clarks tro på sin medmänniska är större än sunt förnuft.
Lex?
Jag tar hand om mr White nu.
- Jag har underskattat dig. - Clark har inget med detta att göra.
Är det farsans idéer? Jag har inga planer på att gräva i det förflutna.
- Det handlar om dig! - Tar du inte i nu, Lex?
Inte med tanke på hur han gav sig på Lana.
- Kom, så går vi. - Tack för skjutsen, grabben.
Är det här inte lite väl hårdhänt, till och med för en Luthor?
Inte värre än smyga på småtjejer. Men du har väl alltid utnyttjat folk.
Vi rök ihop en enda gång, och det var flera år sen.
Redan på internatskolan hade jag näsa för reportrar.
- Jag stod ut med dig i tio minuter. - Jag gjorde bara mitt jobb.
- Du var en legitim källa. - Jag var 16, och du ville åt pappa!
Det är väl din pappas hemligheter det här handlar om?
Fanns det några, skulle de ha kommit fram.
Tror du på det, tycker jag nästan synd om dig.
Se bara till att du kommer med fyra-bussen.
Så gick det att låta bli flaskan innan fem.
- Hej, pappa. - Hej.
Jag trodde att du skulle komma senare. Var är mr White?
Han åkte. Smallville var inte så vänligt inställt som han trodde.
Bra att du kom. Jag har kämpat med den här i en timme. Hjälper du till?
- Vad är det? - Jag tycks ha blivit svag.
Du kan väl försöka en gång till?
Mr Kent, kan du berätta hur din traktor hamnade mitt på landsvägen?
När vi svängde in på gården, lastade någon på traktorn.
- Så någon stal den? - Jag följde efter.
- Den måste ha åkt av lastbilen. - Den föll ned från himlen.
Och i går kväll blev du hemsökt av flygande apor...
Har du inget med det här att göra?
- Jag vet inte riktigt vad som hände. - Han döljer något, polismästaren.
Mr White...
Det går en till buss om en timme. Och kalla mig inte "polismästare"...
- Jag är verkligen ledsen. - Traktorn är inte det värsta.
Vad som än händer med din förmåga, så har Perry White pejlat in det.
Klokt att komma in. Väderrapporten varnade för regnande skördetröskor.
Jag har väl gjort mig förtjänt av den kängan.
- Ska jag hjälpa dig att leta? - Varför skulle du göra det?
För att du har varit en sån reporter som jag vill vara.
Men jag är nyfiken på hur det kunde gå så snett...
Vet du vad som är värre än att aldrig få till sitt livs story?
Att sitta inne med den, utan att våga skriva ned den.
Jag har svårt att tro att du skulle tiga.
Lionel Luthor har en bra övertalningsförmåga.
Har han något med din dalande karriär att göra?
Alla hyser inte respekt för undersökande journalistik-
- särskilt inte när de rika och hämndlystna blir överkörda.
- Är det inte Kents gård? - Bra gjort att se det.
Polisen kom fram till att hyperaktiva pojkar hade gjort åkercirklarna.
- Hur så? - Min professionella nyfikenhet bara.
Din vän, Clark, gör mig nyfiken.
Är det inte lite långsökt att ditt problem beror på protuberanserna?
Krafterna började krångla just då. Det kanske finns ett samband?
- Troligtvis. - Har du hittat något?
Gårdagens kosmiska kollision gav upphov till tidernas protuberans.
- Kommunikationsglapp, energitoppar. - Precis som med mig!
Ibland svag, ibland urstark.
Vi har alltid undrat var din förmåga kom ifrån.
Det kanske är solen som gör mig stark och snabb.
Som ett solbatteri på två ben...
Effekten ska ebba ut tills i morgon kväll.
- Då inträffar nog inga olyckor. - Så om jag ligger lågt...
...borde vi klara oss?
Jag måste berätta att spökjägaren är på gång igen.
Perry White?
- Han skulle ju till Metropolis. - Han ändrade sig.
Han verkar särskilt intresserad av dig.
- Vad fan är det du vill? - Lugna dig, Lex.
Varför då? Du har ju fastställt min mentala status!
Du vägrar intyga att jag är frisk, och föreslår nya samtal!
Jag är skyldig att avlägga en ärlig rapport.
Du kanske bara ville träffa din kändis-patient lite mer?
- Nu mår du nog! - Jag finner ingen glädje i detta.
- Varför annars? - Du behöver hjälp.
Ön, ditt havererade äktenskap, allt som har hänt här-
- har inneburit ett emotionellt och fysiskt trauma.
Och lösningen är nya samtal? Vi har utrett mitt psyke!
Nej, vi har talat om din konstsamling och fascination av dyra bilar...
Allt annat än ditt livs mest traumatiska upplevelser.
- Dina hjärnspöken tar död på dig. - Vi har rett ut det.
Vi har inte ens berört det.
Du kanske lurar din pappa, men knappast mig. Snälla Lex...
Försvinn härifrån!
God morgon, Clark.
- Vad gör du här? - Du har inspirerat mig.
- "Kasta inte bort din talang." - Du är full.
Kanske det, men jag har i alla fall min story nu.
Om mig, av nån sjuk anledning. Chloe har berättat.
Jag har samlat fakta.
- Vad för fakta? - Olyckan, kraftledningarna...
Du kom plötsligt när traktorn tog mark.
- Jag förklarade ju. - En lastbil tappade den?
Jag skulle kalla det ett skämt.
I morse kollade jag polisen arkiv och läste artiklar.
Du finns alltid på plats, Smallvilles egen hjälte.
- Det är inget särskilt med mig. - Där tar du fel, grabben.
Du är riktigt stark och tål stötar.
- Frågan är vilka konster du kan mer? - Clark, kan du hjälpa mig lite?
- Jag måste sticka. - Jag har blivit motarbetad förr.
Du kan springa din väg, men du...
...kan inte gömma dig.
- Hur är det? - Vilken konstig dag!
- Jag skenade ända till Lake Tahoe. - Det är ju 150 mil!
Först tokspringer jag, sen kan jag knappt jogga. På väg hem-
tog jag slut vid Colorado Springs.
- Jag hade precis råd med biljett. - Det här går åt skogen, Clark.
- Jag ska hålla mig på mattan nu. - Så lätt går det nog inte.
Perry White såg när du försvann.
Din mamma lyckades få iväg honom, men han lär inte ge upp.
Inte så lätt åtminstone...
- Jag kan knappt tro att du är här. - Inte jag heller.
- Vi skulle behöva pratas vid. - Vi har inget att prata om.
Det var tråkigt att höra. Då får jag ju inte berätta om din pappa.
Är det personligt, skiter jag i det. I annat fall är det nog preskriberat.
Det beror på...
Om det är så illa, varför nöjde pappa sig med att bara krossa din karriär?
Flera kopior och flera advokater, i händelse av att jag skulle dö.
Resten kan du räkna ut själv. Du får alltihop av mig.
- Jag begär bara en sak. - Vad då?
- Berätta allt du vet om Clark Kent. - Clark...
För två år sedan åkte din Porsche av en bro.
Jag såg fotona. Utan Clark Kent hade du aldrig klarat dig.
Föga förvånande att ni har blivit vänner...
Så nu jagar du Clark... Är det inte i tarvligaste laget?
Lex skakar inte hand utan ett bakomliggande motiv.
Berätta, så ska jag förtydliga begreppet "faderns missgärningar".
Du kanske kan tygla min pappa, men inte mig.
- Djungellivet tycks ha kostat på. - Låt mig och mina vänner vara.
Det finns inget blod på mina händer när de hittar dina kvarlevor.
Inte trodde jag att du skulle bli så het.
Perry White måste ha gjort allt för att lyckas få hit fotografer.
Det är lyckligtvis bara en fotograf. Går det som vi tror-
- kastar du inga traktorer efter i kväll.
Det här är ju inte sant! Jag är som en fånge i mitt eget hus.
Clark?
Ner, Pete!
- Mamma! Pappa! - Vänta, Clark.
- Clark... Vad har hänt med din hand? - Jag brände den. Kraften är borta.
- Det tar slut när kvällen kommer. - Med risk att gården brinner ned.
Jag kan skada dig och mamma, medan Perry filmar alltihop.
Pappa, jag kan inte stanna kvar här.
Clark! Kom tillbaka!
Han smiter. Kom, så åker vi.
Låt bandet rulla. Jag vill ha med allting.
Clark är inte här. Han kommer först när ni är borta.
Så låt min familj vara ifred.
- De är långt borta. - Tack för all hjälp.
Jag vilseleder dem så gärna.
Nu sover vi ute, och kommer hem hit i morgon bitti.
Vi förbehåller oss rätten att inte servera.
- Det är bättre på The Wild Coyote. - Ja, tills man blir utslängd.
Jag vill att du går.
Snälla, miss Lang...
Ibland tar entusiasmen över en story överhand över förnuftet.
- Skulle det föreställa en ursäkt? - Okej, jag är ett nöt.
Brustna relationer och sömnlösa nätter är mina vittnen.
Varför slutar du inte om jobbet ställer till det för dig?
För att jag är journalist. Jag har det i blodet.
Ibland måste man tränga sig på, även om det gör ont.
Om du är klar nu, kan jag ringa efter en taxi.
De kommer inte. Obetalda resor, du vet...
Men jag har ett förslag. Jag lämnar dig ifred för alltid-
om du kör mig till busshållplatsen.
Jag ska hämta min jacka.
Hallå... Lana?
Nej, gör ingenting. Jag kommer.
- Vad händer, Clark? - Jag måste till Saunders Gorge.
- Är snabbheten borta än? - Ja, den är som bortblåst.
Hoppa in, så kör jag.
- Mår du bra, Lana? - Jag mår bra, men...
Vi skulle till bussen när han låtsades må illa.
Han sprang upp på räcket, och krävde att jag skulle ringa dig.
Var försiktig. Han är full.
Bara om det finns alkohol i iste.
- Jag måste lura Lana att ringa. - Gör inte så här, mr White.
Du är ju stark, du tål högspänning, och du är otroligt snabb.
- Dessutom ska du ju vara hjälte... - Kom ned, så pratar vi om det.
- Först vill jag ha min story. - Vänta, mr White...
- Du tar fel. - Du räddar mig säkert, Clark.
- Nej, jag kan inte rädda dig. - Vi får väl se.
Nej!
Slut på det roliga. Nu får du ta fram din styrka.
Jag har ingen styrka.
Pete! Det ligger ett rep bland campinggrejerna.
- Släpp inte taget, mr White. - Skynda på.
Det håller inte, Pete.
Skynda dig!
- Ta tag i repet! - Håll dig kvar.
- Håll i dig. - Släpp inte.
Kör nu!
Grabben... Går det bra?
Skynda på! Jag orkar inte länge till.
Räck mig handen.
Clark...
Det jag säger, säger jag i förtroende.
Det handlar om känsliga, smärtsamma saker.
Terapi handlar om att återfå kontrollen-
- släppa det jobbiga och återhämta sig.
Då säger vi i morgon klockan 10.
- Snart är det frukost. - Jag är snart klar.
Är allt verkligen som det ska nu?
När soleffekten avtog, blev allt som vanligt.
Även ditt sinne för humor.
Lana, en sån överraskning!
- Jag kommer väl inte olägligt? - Inte alls.
Jag håller en tallrik varm åt dig.
Hej, Lana. Jag hade tänkt titta in på The Talon senare.
Jag hann aldrig tacka dig ordentligt.
Jag fattar bara inte varför mr White trodde att du kunde allt möjligt.
Jag är glad att jag kunde hjälpa till.
Jag tänker inte bara på ravinen.
Jag tvingade fram gamla minnen från meteorregnet.
Jag uppskattar att du kunde förlåta mig.
Det var delvis därför jag kom hit. Jag besökte kyrkogården i morse.
Dina föräldrar blev säkert glada för att de fick träffa dig.
Jag insåg att det var flera månader sen sist.
I början kände jag mig skyldig.
Men jag kom på att de knappast vill att jag ska känna det så.
- Vad sa du till dem? - Jag sa som det var.
Att det inte var meningen att nonchalera dem.
Det finns någon annan, som jag tycker väldigt mycket om.
- Lana... - Clark...
Det är okej.
Jag sa också att vi var på en ganska märklig plats just nu.
Men jag hoppas att vi kan reda ut det.
Bara de vet att jag alltid tänker på dem.
Jag ska nog gå nu.
- Tack för skjutsen. - Jag vill vara säker på att du åker.
- Vad är det? - Du är allt lite kufisk.
- Mr White... - Jag menar allvar.
Du hjälper idioter som mig, utan att be om något själv.
När jag såg ditt ansikte insåg jag att jag nästan drog ner en bra kille.
Jag trodde inte att det fanns sådana som du.
- Så duktig är jag inte. - Skönt att ingen kom till skada.
Jag får skylla på hallucinationer och delirium.
Det ringde en varningsklocka.
Nu har jag varit nykter i 17 timmar och 5 minuter.
Skönt att allt detta ledde till något bra.
Vad händer härnäst?
Om du vågar ta dig över stupet, kanske jag vågar avsluta min story.
- Vi får nog se mer av Perry White. - Det kan du ge dig på.
Jag lär ha en eller två vänner kvar på The Daily Planet.
Jag läste förresten några av dina artiklar i Torch.
- Och? - De är lite oslipade.
Du tappar ofta tråden, men det finns hopp.
Säg till om du besöker Metropolis. Jag är skyldig dig en gentjänst.
Översättning: Christer Lagerkvist www.sdimedia.com