Louise McCallum... min grandtante, som døde ung.
- De sa vel ikke at hun var gift. - Nei...
Nei, men ikke klandre dem. Du ble jo dømt for drapet.
Ja.
- Hvorfor skrev du ikke før nå? - Tante Nell ba meg la være.
Jeg vil ikke være uforskammet...
...men hvis jeg nå trodde på deg, hva vil du at jeg skal gjøre?
Noen i familien må få vite at jeg virkelig elsket kona mi.
Jeg drepte henne ikke.
Louise?
Louise!
Det var 42 år siden, men jeg kan fortsatt høre lyden av skuddene.
Louise...
Nei!
Sheriff Tate kom dit.
Dex? Louise? Er dere her?
Han fant meg med en revolver. Louise lå død i armene mine.
Hva har du gjort, Dex?
Jeg sverger på at det var slik det gikk til.
Jeg kunne ikke overse at du var så lik Louise på bildet i avisa.
Hvis du er det minste lik henne, burde du, om noen, kunne forstå.
Hvis ikke du drepte henne, hvem drepte henne da?
Han som løp fra låven, en reisende...
Det var han som drepte min Louise.
- Hva skjedde med den reisende? - De tok ham aldri.
Folk trodde at Dexter løy for å slippe unna.
- Men du tror ham? - Hvorfor skulle han lyve?
Han får ikke tilbake de siste 40 årene.
Drapsmenn gjør alt for å overbevise folk om sin uskyld.
Du ser akkurat ut som den tegningen.
Hvis ikke Dexter så inn i framtida, fantes nok den reisende på ordentlig.
Det kan ha vært bestefaren din, eller faren din.
- Det er umulig! - Hvorfor det?
Du kom jo fra et sted. Du falt vel ikke bare ned et sted.
- Lana har nok rett. Det er Jor-El. - 1961?
Ifølge veggene har folk fra Krypton vært her før. Hvorfor ikke pappa?
Er det fordi du vil se en forbindelse?
Medaljongen hans var fra Krypton.
Ok, anta at det var Jor-El...
Med tanke på hva jeg har sett, kan han sikkert drepe noen.
Vi vet ikke stort, bare at han utgjør en fjern trussel for meg.
Hvis han var her og levde som meg, er vi kanskje ganske like.
Kanskje han er mer menneskelig enn vi har trodd.
Clark... Var det den du lette etter?
Jeg visste vel at jeg hadde sett den her nede.
Clark? Clark!
Hva er dette for noe?
Jeg må ha sett inn i fortiden.
- Du burde ikke se på TV så seint. - Jeg mener alvor.
Jeg så en masse usammenhengende fragmenter.
- Gi meg! - La meg være.
Gi meg pengene. Jeg vet at du har dem.
- Du er helten min. - Du ser ikke ut til å trenge redning.
Takk.
Så dere? Han kunne ha drept meg!
Takk.
Jeg heter Louise.
Du kan kalle meg Joe.
Du er det mest spennende som har skjedd hele året.
Vi skylder deg vel en takk.
Jeg er sheriff Billy Tate. Hvilke reflekser!
- Jeg ble selv overrasket. - Jeg har ikke sett deg her før.
- Jeg stakk innom på veien hjem. - Heldiggris!
Unnskyld Louise. Hun har stjerner i øynene.
Det er ikke noe galt med det.
Louise? Er alt i orden?
Du må hjem nå, Louise. Dex vil ikke gå glipp av bridgen.
Jeg titter innom senere og tar en anmeldelse.
Vi ses.
Takk...
- Hva er det som skjer? - Jeg var tilbake på 50-tallet.
- Jeg sto rett der Joe sto. - Joe?
Den reisende hette det.
Husker du i hulen da jeg fikk de glimtene?
Medaljongen ga meg hans minner. Når jeg rører tingene, vekkes minnene.
Louise var også her.
- Den reisende reddet henne. - Selvsagt gjorde han det.
Men her på 2000-tallet kalles det for dagdrømming.
Det må gå an å finne ut om det jeg så er sant.
Hvordan klarer du å komme til politiregisteret?
Jeg fersket notaren og dama hans når de lekte tyv og politi.
Ranet var nok i juni, 1961, da filmen gikk på The Talon.
- Hvordan kan du kjenne til alle...? - Jeg hadde det på følelsen.
"Et ran ved The Talon der en Natalie Wood-film vises", er detaljert.
Heng med på dette, du som har "den rare veggen".
- Det mangler sider fra drapsdagen. - Virkelig usmidig gjort.
- Her er ranet. - Ser du den reisende helten?
- Nei, men se hva raneren heter. - Lauchlan Luthor? Lex' bestefar.
Jeg hadde jo en 3 MB svær fil på Lex! Kanskje han vet noe?
Ta rede på det. Jeg må treffe Lana.
Nell fant noen av Louises saker på loftet.
Sist jeg sjekket Luthor-familien, ble Lex nesten drept.
Før eller senere må du håndtere ham.
Jeg trodde nok at pappas evne til å rappe til seg penger var arvelig-
men neppe et familietrekk...
Det er ikke mange som heter Lauchlan Luthor.
Det må ha vært bestefaren din som ble arrestert.
Familien min kom først da pappa kjøpte maisfabrikken.
- Er ikke gamle ran et rart emne? - Det er frivillig.
Lana er bekymret for grandonkelen sin.
Du er neppe her for Lanas skyld.
Lauchlan møtte nok den reisende, og vi håper...
At familien min snakket om gamle brudd i høytidene?
Dere er ingen gjennomsnittsfamilie akkurat.
Vi prøver bare å samle informasjon.
Jeg skulle gjerne bidra med noe, men jeg har ingenting å komme med.
- Hei. - Hei, Lana.
Unnskyld at jeg var så tverr i morges.
Det er ingen fare. Du måtte ta imot en god del.
Som adoptert lurer man hvor man kommer fra, og hvem foreldrene er.
- De skal jo helst ikke være slemme. - Jeg har fått mange overraskelser.
Jeg vet at det ikke er så lett.
Det er bare litt saker igjen, men vi klarer nok å finne noe.
Et kjærlighetsbrev.
Det må være fra Dexter.
- Tenk at han var så... - Lidenskapelig?
Bare en initial?
Kan du...?
Jeg har tenkt på deg hele dagen.
Jeg har aldri følt sånn for noen.
Alt jeg vet er at jeg vil være sammen med deg.
Clark?
Jeg tror ikke at mannen hennes har skrevet det.
Jeg tror at de er fra den reisende.
De var forelsket i hverandre.
En utmerket presentasjon. Styret ble imponert.
Det var bedragersk, men pent gjort.
Kunsten å bedra ligger jo i familien.
Tenk at denne dagen begynte så bra.
Bedrageri... Tror du at jeg har bedratt deg?
Si det...
Du sier at bestefar var en skotsk entreprenør.
- Hva er du ute etter? - Lauchlan ble tatt for ran i 1961.
Alle kan ikke unne seg både suksess og ærlighet.
Hvorfor gå så langt for å skjule vår historie?
Da jeg var ung, og prøvde å få fotfeste hos eliten-
- innså jeg snart at min oppvekst i Suicide Slum-
ikke økte mine muligheter.
Så du skrev om familiens historie?
Akkurat. Hvorfor skal jeg sone min fars synder?
Det høres kjent ut.
Er familiegraven ekte, eller lever mine besteforeldre i Suicide Slum?
Nei, de...
Begge omkom i en leilighetsbrann.
Jeg klarte meg fordi jeg jobbet på...
...på et trykkeri da det skjedde.
Siden da har jeg alltid sørget for å ha fullt opp med jobb.
Med vilje.
Louise ble skutt i denne låven.
Det er over 40 år siden. Hva forventer du å finne her?
- Jeg må dra i kveld. - Jeg blir med deg.
- Det går ikke. - Jeg kan ikke bli hos Dex.
Jeg elsker ham ikke. Det er deg jeg vil være med.
- Du ville aldri blitt akseptert. - Sånt har jeg aldri brydd meg om.
Dex sier at det er lasten min.
Nei, Louise, det er en gave.
Vi er ikke helt ulike. Jeg er villig til å prøve.
Jeg hadde ikke tenkt meg dette. Jeg må dra hjem alene.
- Hvorfor det? - Fordi det er min skjebne.
Jeg kan ikke endre det.
Like mye som jeg vil dette, kan jeg ikke få det.
Pappa sa at jeg ville forstå det en dag.
Alt jeg gjør får konsekvenser. Han siktet nok til dette.
Det er ikke rettferdig.
Vi burde være sammen.
Louise.
Joe.
Nei! Louise?
- Ikke forlat meg. - Det skal jeg aldri gjøre.
Jeg elsker deg.
Louise?
Nei, Louise.
Louise...
Clark?
Jeg vet hvem som drepte henne.
The Edgecliff Leiegårdene...
LuthorCorp eier det, men jeg mangler en kopling til besteforeldrene mine.
Før leiegårdene og kafeenes tid, lå den verste slummen her.
Høyhuset står på stedet der besteforeldrene dine døde.
Så min fars historie stemmer. De omkom i en brann.
Om en eksplosjon som ryster to hele nabolag er en brann, ja.
- Du høres tvilende ut. - Jeg var politimann i det distriktet.
Sa de til en å legge ned en sak, adlød mann. Slumbaronene bestemte.
Nå er jeg pensjonist, så det spiller ingen rolle.
Min originalrapport kan nok være av interesse.
Lauchlan satt i fengsel da hun ble myrdet.
- Jeg vet at det var ham. - Vi kan ikke bare følge følelsen din.
- Det er sykt. - Det har vært sykt lenge.
Siden jeg leste artikkelen har jeg sett minner fra 1961.
- Hva? - Som et slags déjà vu.
Kan det være reinkarnasjon, eller kanskje genetisk hukommelse?
Det finnes nye funn om at vi lagrer forfedrenes minner i vår DNA.
Uansett...
Hvor intuisjonen din kommer fra, så er den skummelt korrekt.
Jeg ba om å få et registerutdrag fra drapsdagen.
- Han ble løslatt samme morgen. - Satt han i dager for væpnet ran?
- Og se hvem som slapp ham. - Billy Tate.
Nå kjent som vår vel ansette ordfører, William Tate.
Dex og Louise var mine beste venner.
Å anholde ham var det vanskeligste jeg noensinne har gjort.
Du er slående lik grandtanten din. Har noen sagt det til deg?
Husker du Lauchlan Luthor? Han ble løslatt dagen Louise ble drept.
- Jeg kan ikke huske alle sammen. - Vi tror at din venn er uskyldig.
Jeg ville også gjerne tro det-
- men jeg måtte innse at den oppdiktede mannen ikke eksisterte.
Vær forsiktig med den der.
Hallo der, små turtelduer.
- Det er ikke som det ser ut. - Det er bare å gå ut av bilen.
- Hva angår det deg? - Du har blitt for lenge.
- Dra, før det blir flere problemer. - Billy...
Han skulle bare kjøre meg hjem.
Jeg håper at dette er gjennomtenkt. Du begår en stor tabbe.
Egentlig ville jeg aldri gifte meg med Dexter, selv om han er hyggelig.
Men han er så... trygg.
Jeg røpet drømmen min for pappa:
"Jeg vil bli en Hollywood-stjerne."
Da satte han meg sammen med Dex, og sa at jeg skulle bli en bra kone.
Til slutt ga jeg etter, og nå står jeg her.
Våre fedre ville nok komme godt overens.
Jeg er ikke noe mønsterbarn.
Pappa sendte meg hit for å straffe meg.
Jeg ville egentlig ikke komme hit.
Nå skulle jeg gitt hva som helst for å få bli. Men det går ikke.
Ta meg med deg, da.
Vi blir som James Dean og Natalie Wood i "Rotløs ungdom".
- Det blir så romantisk. - Du forstår nok ikke.
Da jeg sa at jeg ikke kom herfra, siktet jeg ikke på Smallville.
Hjemme er det farger som du aldri har sett.
Månene er store og dekker halve himmelen.
Solnedgangene varer i flere timer.
Jeg gikk nesten på det. En kort stund trodde jeg faktisk på deg.
Gud, min skaper.
Skulle jeg begynne å rote i en 40 år gammel etterforskning?
- Ordføreren tier om noe. - Den mystiske reisende?
Tate løslot Lauchlan mot at Lauchlan drepte den reisende.
- Dexter fikk skylden for alt. - Bra fantasi, men du er ikke politi.
Jeg trenger motiv og bevis før jeg kaster ordføreren i fengsel.
Det er samme håndskrift i journalen som i dette kjærlighetsbrevet.
Hvis den reisende døde og Dexter satt inne, fikk han Louise for seg selv.
Dere skulle høre dere selv. Man skal være forsiktig med å peke ut folk.
Jeg har noen saker som venter, fra vårt eget århundre...
Martha... Vi vet ikke om synene er sanne.
Kanskje Jor-El bare tester ham.
Har Clark noen gang vært så engasjert?
Han må undres over foreldrene sine.
Når jeg hører om Jor-El, stirrer jeg meg blind på at det ikke er oss.
- Vi hadde bare flaksen å finne ham. - Nå er han i hvert fall hos oss.
Ja.
Clark... Har du sett noen nye syner?
Nei.
Unnskyld at jeg tvilte på deg.
Vi kan gå til McCallums låve og se om du har oversett noe.
Hva er det?
Det er jo bestefars gevær. Jeg så det da jeg fikk mitt første syn.
- Jeg gikk bare over tomta di. - Ta det rolig.
Du har allerede blod på hendene, hvis det er deg alle søker.
Det var ikke jeg som gjorde det. Jeg er ikke noen morder.
Jeg elsket henne, og ville aldri gjøre henne noe vondt.
Jeg heter Hiram. Hiram Kent.
- Hva er det? - Den reisende var her med bestefar.
Denne har jeg ikke åpnet...
...siden min far gikk bort.
Kanskje det finnes noe i den som kan lokke fram et nytt minne.
Clark... Bestefaren din hadde denne på seg hver eneste dag.
Det var yndlingsbeltet hans.
Skulle ønske at du hadde fått møte ham.
Kjenner du igjen noe fra synene dine?
- Nå er du ikke så iøynefallende. - Jeg kan alle smågatene.
Takk for hjelpen, men jeg finner nok frem.
Du får ikke gå alene. Er du sikker på at vennene dine dukker opp?
Ja, de kommer til å være der.
Du får bli hvis du vil, så kan vi oppklare dette.
Jeg har ingen grunn til å bli lenger.
Vær forsiktig.
- Ha det, Gene. - Han skal hete Jonathan.
Vi har ikke bestemt noe ennå.
Nå stikker vi.
Takk.
Bestefar hjalp ham å flykte.
- Jeg skulle gjerne tro deg, Clark. - Han ville døpe deg til Gene.
Etter Gene Autry.
Vi hadde alle skivene hans. Men mamma vant til sist.
Hiram ville ikke ha hjulpet en skyldig mann.
Men en gammel bomberjakke beviser ingenting.
Ikke vær så sikker på det.
Sheriff Tate...
Mr. Kent. Hvordan du enn kom inn, så liker jeg det ikke.
- Du forveksler meg med noen andre. - Politiet er på vei.
- Hvor kommer den fra? - Du husker meg.
- Dette kan ikke være sant. - Du har skjult sannheten godt.
Du og Lauchlan ble enige om å drepe meg.
Men hvordan føltes det da han drepte Louise isteden?
Det var jo deg han skulle drepe!
- Du kan ikke drepe meg. Jeg er død. - Hellige Guds moder!
Hvis du vil ha sjelefred, skal du tilstå.
Nei, jeg skal ikke sitte i fengsel.
Ikke velg den lette løsningen.
- Alt i orden? Vi fikk alarmen. - Han prøver å drepe meg.
Hvem da?
Lauchlan skulle drepe den reisende. Jeg ville ikke skade Louise.
Jeg elsket henne jo.
Jeg trodde aldri at jeg skulle oppleve dette.
Jeg kan ikke tro at det var Billy.
Han besøkte meg hver søndag de to første årene.
- Jeg vet at han var vennen din. - Jeg visste at han likte Louise...
...men jeg trodde ikke det om ham.
Og å tilstå etter alle disse årene, det er helt ubegripelig.
Kanskje han ikke fikk noen ro.
Det er fælt å bli fortært av kjærligheten.
Jeg elsket Louise blindt. Jeg forsto ikke-
at følelsene mine ikke ble besvarte.
Om jeg hadde forstått når det var på tide å slippe taket.
Eksplosjonen kom fra familiens leilighet.
Man fant spor av ammoniumnitrat. De døde ikke i noen ulykke.
Jeg har alltid ant dette. Jeg...
- Pappa hadde fiender, men... - Det sa du ikke til politiet.
Jeg var ung, men ikke naiv.
Jeg forsto at gjerningsmannen ville holde et øye med meg.
Du visste altså at de ble myrdet. Du ville ikke hevne deg?
Det var umulig. Jeg manglet ressurser.
- De siste 30 årene da? - Jeg kunne ikke få dem tilbake.
Jeg kunne ikke gjøre noe, så jeg valgte å gå videre og glemme det.
Men det kan du vel ikke, eller hva?
Nei.
Jeg skylder deg en takk. Besteforeldrene dine ble myrdet.
De fortjener å få rett. Jeg var dum.
Jeg har alltid trodd at drapet skulle begraves med det forgangne.
Vi vet begge at det ikke blir sånn, før vi vet hvem som har gjort det.
Clark?
Lana? Hvordan var det med Dexter?
Han er lettet over at han er blitt renvasket.
Jeg ville vært mest lettet over å ikke bli innlåst mer.
Jeg vet ikke hvorfor, men Dexter bør nok takke deg for sin frihet.
Det var jo du som trodde på ham.
Ja.
- Men han tok feil av den reisende. - Det er jeg ikke så sikker på.
Ingenting ville ha skjedd med Louise, hvis hun ikke ble forelsket i ham.
Selv om Louise begikk en feil, var hun nok heldig.
Selv om det bare handlet om noen dager-
- fikk hun oppleve følelsen av å være ordentlig forelsket.
- Synd at det ikke varte. - Kanskje det ikke er meningen.
Kanskje man bare skal være takknemlig for den tiden man har-
- og slutte å tenke på hvordan det hadde kunnet være.
- Hva er det? Hvorfor er vi her? - Jeg vet ikke riktig.
Hva gjør du med den der?
Pappa skulle få den, men nå er den forbundet med dårlige minner.
Takk, Hiram.
Jeg ser ofte om noen er ærlig. Synd at det ble sånn.
- Det finnes mange gode mennesker her. - Det skal jeg legge på minnet.
Gratulerer med barnet. Dere blir gode foreldre.
Hvis det er noe du trenger, så vet du hvor jeg er.
Clark.
Hva så du for noe?
Han gjemte denne for faren sin. Den fungerer som en slags journal.
Jeg tror at Jor-El ble sendt hit som et overgangsrituale.
Bestefar Kent var også her.
Han sa til Joe at om han trengte noe...
Hva er det, Clark?
Det var nok ingen tilfeldighet at du og mamma fant meg.
Jeg tror at dere ble utvalgte.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group