Louise McCallum... min gammelmoster, som dog ung.
- De sa väl inte att hon var gift. - Nej...
Nej, men klandra dem inte. Du dömdes ju för mordet.
Ja.
- Varför skrev du inte under alla år? - Moster Nell bad mig låta bli.
Jag vill inte vara oförskämd...
...men om jag nu trodde på dig, vad vill du att jag ska göra?
Någon i familjen måste få veta att jag verkligen älskade min fru.
Jag dödade inte henne.
Louise?
Louise!
Det var 42 år sedan, men jag kan fortfarande höra ljudet av skotten.
Louise...
Nej!
Sheriff Tate kom dit.
Dex? Louise? Är ni här?
Han hittade mig med en revolver. Louise låg död i mina armar.
Vad har du gjort, Dex?
Jag svär på att det var så det gick till.
Jag kunde inte smälta att du var så lik Louise på bilden i tidningen.
Om du är det minsta lik henne, borde du, om någon, kunna förstå.
Om inte du dödade henne, vem dödade henne då?
Han som sprang ifrån ladan, en luffare...
Det var han som dödade min Louise.
- Vad hände med luffaren? - De tog honom aldrig.
Folk trodde att Dexter ljög för att slippa undan.
- Men du tror honom? - Varför skulle han ljuga?
Han får inte tillbaka sina 40 år.
Mördare gör allt för att övertyga folk om sin oskuld.
Du ser precis ut som den där teckningen.
Om inte Dexter såg in i framtiden, fanns nog luffaren på riktigt.
Det kan ha varit din farfar, eller din pappa.
- Det är omöjligt! - Varför då?
Någonstans kommer du väl ifrån. Du damp väl inte bara ned nånstans.
- Lana har nog rätt. Det är Jor-El. - 1961?
Enligt väggarna har folk från Krypton varit här förr. Varför inte pappa?
Är det för att du vill se ett samband?
Hans medaljong var från Krypton.
Okej, anta att det var Jor-El...
Med tanke på vad jag har sett, kan han säkert döda någon.
Vi vet inte mycket, bara att han utgör ett avlägset hot för mig.
Om han var här och levde som jag, är vi kanske ganska lika.
Han kanske är mänskligare än vi har trott.
Clark... Var det den du sökte efter?
Jag visste väl att jag hade sett den här nere.
Clark? Clark!
Vad är det för något?
Jag måste ha sett in i det förflutna.
- Du borde inte se på TV så där sent. - Jag menar allvar.
Jag såg en massa osammanhängande fragment.
- Ge mig! - Låt mig vara.
Ge mig pengarna. Jag vet att du har dem.
- Du är min hjälte. - Du ser inte ut att behöva räddas.
Tack.
Såg ni? Han kunde ha dödat mig!
Tack.
Jag heter Louise.
Du kan kalla mig Joe.
Du är det mest spännande som har hänt under hela året.
Vi är visst skyldiga dig ett tack.
Jag är sheriff Billy Tate. Vilka reflexer!
- Jag blev själv förvånad. - Jag har inte sett dig här tidigare.
- Jag åkte förbi på vägen hem. - Lyckost!
Ursäkta Louise. Hon har stjärnor i ögonen.
Det är inget fel med det.
Louise? Är allt väl?
Du måste hem nu, Louise. Dex vill inte missa bridgen.
Jag tittar in senare och tar en anmälan.
Vi ses.
Tack...
- Vad är det som händer? - Jag var tillbaka på 50-talet.
- Jag stod precis där Joe stod. - Joe?
Luffaren hette så.
Minns du i grottan när jag fick mina glimtar?
Medaljongen gav mig hans minnen. När jag rör saker, väcks minnena.
Louise var också här.
- Luffaren räddade henne. - Självklart gjorde han det.
Men här på 2000-talet kallas det för dagdrömmeri.
Det måste gå att få reda på om det jag såg är sant.
Hur lyckas du komma åt polisregistret?
Jag kom på notarien och hans tjej när det lekte tjuv och polis.
Rånet var nog i juni, 1961, när filmen gick på The Talon.
- Hur kan du känna till alla... - Jag hade på känn att han var där.
"Ett rån vid The Talon där en Natalie Wood-film visas" är rätt detaljerat.
Häng med på det här, du som basar över "udda tavlan".
- Det fattas sidor från morddagen. - Verkligen osmidigt gjort.
- Här är rånet. - Ser du luffar-hjälten?
- Nej, men titta vad rånaren heter. - Lauchlan Luthor? Det är Lex farfar.
Jag hade ju en 3 MB stor fil på Lex! Han kanske vet något?
Ta reda på det. Jag måste träffa Lana.
Nell fann några av Louises grejer på vinden.
När jag senast kollade Luthors, blev Lex nästan dödad.
Förr eller senare måste du ta itu med honom.
Jag trodde nog att pappas förmåga att sno åt sig pengar var ärftlig-
men knappast småbrottslighet...
Det är inte många som heter Lauchlan Luthor.
Det måste ha varit din farfar som blev anhållen.
Min familj kom först när pappa köpte majsfabriken.
- Är inte gamla rån ett udda ämne? - Det är ideellt.
Lana är orolig för sin gammelmorbror.
Du är knappast här för Lanas skull.
Lauchlan mötte nog luffaren, och vi hoppas...
Är det för att min familj pratade gamla brott på tacksägelsedagen?
Ni är ingen standardfamilj precis.
Vi försöker bara samla information.
Jag skulle gärna bidra med något, men jag har inget att komma med.
- Hej. - Hej, Lana.
Förlåt att jag var så tvär i morse.
Det är ingen fara. Du fick ta emot en hel del.
Som adopterad undrar man varifrån man kommer och vem föräldrarna är.
- De ska ju helst inte vara banditer. - Jag har fått många överraskningar.
Jag vet att det inte är så lätt.
Det finns bara lite grejer kvar, men något ska vi nog hitta.
Ett kärleksbrev.
Det måste vara från Dexter.
- Inte trodde jag att han var så... - Eldig?
Bara en initial?
Kan du...?
Jag har tänkt på dig hela dagen.
Jag har aldrig känt så här för någon.
Allt jag vet är att jag vill vara med dig.
Clark?
Jag tror inte att hennes man har skrivit det.
Jag tror att det är ifrån luffaren.
De var förälskade i varann.
En utmärkt presentation. Styrelsen blev imponerad.
Det var bedrägligt, men snyggt gjort.
Konsten att bedra ligger ju i familjen.
Tänk att den här dagen började så bra.
Bedrägeri... Tror du att jag har bedragit dig?
Säg det...
Du säger att farfar var en skotsk entreprenör.
- Vad är du ute efter? - Lauchlan anhölls för rån 1961... här.
Alla kan inte unna sig både framgång och ärlighet.
Varför gå så långt, som att mörka vår historia?
När jag var ung, och försökte få fotfäste hos eliten-
- insåg jag snart att min uppväxt i Suicide Slum-
inte ökade mina möjligheter.
Så du skrev om familjens historia?
Precis. Varför ska jag sona min pappas synder?
Det låter bekant.
Är familjegraven äkta, eller lever mina farföräldrar i Suicide Slum?
Nej, de...
Båda omkom i en lägenhetsbrand.
Jag klarade mig för att jag extraknäckte på...
...på ett tryckeri när det hände.
Sedan dess har jag alltid sett till att ha fullt upp med jobb.
Med vilje.
Louise blev skjuten i den här ladan.
Det är över 40 år sedan. Inte hittar du något här?
- Jag måste åka i kväll. - Jag följer med dig.
- Det går inte. - Jag kan inte stanna hos Dex.
Jag älskar honom inte. Det är dig jag vill vara med.
- Du skulle aldrig bli accepterad. - Sånt har jag aldrig brytt mig om.
Dex säger att det är min last.
Nej, Louise, det är en gåva.
Vi är inte helt olika. Jag är beredd att försöka.
Jag hade inte tänkt mig detta. Jag måste åka hem ensam.
- Varför då? - För att det är mitt öde.
Jag kan inte ändra det.
Lika mycket som jag vill det här, lika lite kan jag få det.
Pappa sa att jag skulle förstå det en dag.
Allt jag gör får konsekvenser. Han syftade nog på det här.
Det är inte rättvist.
Vi borde vara tillsammans.
Louise.
Joe.
Nej! Louise?
- Lämna mig inte. - Det ska jag aldrig göra.
Jag älskar dig.
Louise?
Nej, Louise.
Louise...
Clark?
Jag vet vem som dödade henne.
The Edgecliff Condos...
LuthorCorp äger det, men jag saknar en koppling till mina farföräldrar.
Innan Condos och serveringarnas tid, låg den värsta slummen här.
Höghuset står på platsen där dina farföräldrar dog.
Så min pappas historia stämmer. De omkom i en eldsvåda.
Om en explosion som skakar om två hela kvarter är en eldsvåda, ja.
- Du låter tveksam. - Jag var polis i det distriktet.
Sa de till en att lägga ned ett fall, lydde man. Maffian bestämde allt.
Nu är jag pensionär, så det spelar ingen roll.
Min originalrapport kan nog vara av intresse.
Lauchlan satt i fängelse när hon mördades.
- Jag vet att det var han. - Vi kan inte bara gå på din "känsla".
- Det är sjukt. - Det har varit sjukt länge.
Sedan jag läste artikeln har jag sett minnesbilder från 1961.
- Vad? - Som något slags déjà vu.
Kan det vara reinkarnation, eller kanske genetiskt minne?
Det finns nya rön om att vi lagrar förfädernas minne i vår DNA.
Hur som haver...
Var din intuition än ifrån, så är den kusligt korrekt.
Jag bad att få ett registerutdrag från morddagen.
- Han blev frisläppt samma morgon. - Satt han några dagar för väpnat rån?
- Och titta vem som släppte honom... - Billy Tate.
Numera känd som vår väl ansedde borgmästare, William Tate.
Dex och Louise var mina bästa vänner.
Att anhålla honom var det svåraste jag nånsin har gjort.
Du är slående lik din gammelmoster. Har någon sagt det till dig?
Minns du Lauchlan Luthor? Han frigavs den dagen Louise mördades.
- Jag kan inte komma ihåg allihop. - Vi tror att din vän är oskyldig.
Jag ville också gärna tro det-
- men jag måste inse att den påhittade luffaren inte existerade.
Var försiktig med den där.
Hallå där, små turturduvor.
- Det är inte alls som det ser ut. - Det är bara att kliva ur bilen.
- Vad rör det dig? - Du har stannat för länge.
- Åk nu innan du ställer till nåt mer. - Billy...
Han skulle bara köra hem mig.
Jag hoppas att det här är genomtänkt. Du begår ett stort misstag.
Egentligen ville jag aldrig gifta mig med Dexter, även om han är trevlig.
Men han är så... trygg.
Jag avslöjade min dröm för pappa:
"Jag vill bli en Hollywood-stjärna."
Då pusslade han ihop mig med Dex, och sa att jag skulle bli en bra fru.
Till slut gav jag efter, och nu står jag här.
Våra pappor skulle nog komma bra överens.
Jag är inget mönsterbarn.
Pappa skickade hit mig för att straffa mig.
Jag ville egentligen inte komma hit.
Nu skulle jag ge vad som helst för att få stanna. Men det går inte.
Ta mig med dig då.
Vi blir som James Dean och Natalie Wood i "Ung rebell".
- Det blir så romantiskt. - Du förstår nog inte.
När jag sa att jag inte kom härifrån, syftade jag inte på Smallville.
Hemma finns det färger som du aldrig har sett.
Månarna är stora och täcker halva himlen.
Solnedgångarna varar i flera timmar.
Jag gick nästan på det. En kort stund trodde jag faktiskt på dig.
Gud, min skapare.
Skulle jag börja rota i en 40 år gammal utredning?
- Borgmästaren tiger om något. - Den mystiske luffaren?
Tate släppte Lauchlan mot att Lauchlan dödade luffaren.
- Dexter fick skulden för allting. - Bra fantasi, men du är ingen polis.
Jag behöver motiv och bevis innan jag kastar borgmästaren i fängelse.
Det är samma handstil i journalen som i det här kärleksbrevet.
Om luffaren dog och Dexter satt inne, fick han Louise för sig själv.
Ni skulle höra er själva. Man ska vara försiktig med att peka ut folk.
Jag har några ärenden som väntar, från vårt eget århundrade...
Martha... Vi vet inte om synerna är sanna.
Jor-El kanske bara testar honom.
Har Clark nånsin varit så engagerad?
Han måste undra över sina föräldrar.
Närhelst jag hör om Jor-El, stirrar jag mig blind på att det inte är vi.
- Vi hade bara turen att hitta honom. - Nu är han i alla fall hos oss.
Ja.
Clark... Har du sett några nya syner?
Nej.
Förlåt att jag ifrågasatte dig.
Vi kan gå till McCallums lada och se om du har missat något.
Vad är det?
Det är ju farfars gevär. Jag såg den när jag fick min första vision.
- Jag genade bara över din mark. - Ta det lugnt.
Du har redan blod på dina händer, om det är dig alla söker.
Det var inte jag som gjorde det. Jag är inte någon mördare.
Jag älskade henne, och skulle aldrig göra henne illa.
Jag heter Hiram. Hiram Kent.
- Vad är det? - Luffaren var här med farfar Kent.
Den här har jag inte öppnat...
...sedan min pappa gick bort.
Det kanske finns något i den, som kan locka fram ett nytt minne.
Clark... Din farfar hade den här på sig varenda dag.
Det var hans favoritskärp.
Jag önskar att du hade fått träffa honom.
Känner du igen nåt från dina syner?
- Nu är du inte så iögonfallande. - Jag kan alla smågatorna.
Tack för hjälpen, men jag hittar nog.
Du får inte gå själv. Är du säker på att dina vänner dyker upp?
Ja, de kommer att vara där.
Du får stanna om du vill, så kan vi reda ut det här.
Jag har ingen anledning att stanna längre.
Var försiktig.
- Hej då, Gene. - Han ska heta Jonathan.
Vi har inte bestämt något än.
Nu sticker vi.
Tack.
Farfar hjälpte honom att fly.
- Jag skulle gärna tro dig, Clark. - Han ville döpa dig till Gene.
Efter Gene Autry.
Vi hade alla hans skivor. Men mamma vann till sist.
Hiram skulle inte ha hjälpt en skyldig.
Fast en gammal bomberjacka bevisar ingenting.
Var inte så säker på det.
Sheriff Tate...
Mr Kent. Hur du än kom in, så gillar jag det inte.
- Du förväxlar mig med nån annan. - Polisen är på väg.
- Var kommer den ifrån? - Nog minns du mig...
- Det här kan inte vara sant. - Du har dolt sanningen väl.
Du och Lauchlan kom överens om att döda mig.
Men hur kändes det när han dödade Louise i stället?
Det var ju dig han skulle döda!
- Du kan inte döda mig. Jag är ju död. - Heliga Guds moder!
Om du vill ha sinnesfrid, ska du erkänna ditt dåd.
Nej, jag tänker inte sitta i fängelse.
Välj inte den lätta lösningen.
- Allt väl? Vi fick larmet. - Han försöker döda mig.
Vem då?
Lauchlan skulle döda luffaren. Jag ville inte skada Louise.
Jag älskade henne ju.
Jag trodde aldrig att jag skulle uppleva detta.
Jag kan inte smälta att det var Billy.
Han besökte mig varje söndag de två första åren.
- Jag vet att han var din vän. - Jag visste att han gillade Louise...
...men inte trodde jag det om honom.
Och att erkänna efter alla dessa år, det är helt obegripligt.
Han kanske inte fick någon ro.
Det är hemskt att bli förtärd av kärleken.
Jag älskade Louise blint. Jag förstod inte-
att mina känslor inte var besvarade.
Om jag ändå hade förstått när det var dags att släppa taget...
Explosionen kom ifrån familjens lägenhet.
Man fann spår av ammoniumnitrat. De dog inte i någon olycka.
Jag har alltid anat detta. Jag...
- Visst hade pappa fiender, men... - Så sa du inte till polisen.
Visst var jag ung, men inte naiv.
Jag förstod att gärningsmannen skulle hålla ett öga på mig.
Du visste alltså att de blev mördade. Du drar dig väl inte för att hämnas?
Det var omöjligt. Jag saknade resurser.
- De senaste 30 åren då? - Jag kunde inte få dem tillbaka.
Jag kunde inget göra, så jag valde att gå vidare och glömma det.
Men det kan du väl inte, eller hur?
Nej.
Jag är skyldig dig ett tack. Dina farföräldrar blev mördade.
De förtjänar att få rätt. Jag var dåraktig.
Jag har alltid trott att mordet skulle begravas med det förgångna.
Vi vet båda att det inte blir så, förrän vi vet vem som har gjort det.
Clark?
Lana? Hur var det med Dexter?
Han är lättad över att han har blivit rentvådd.
Jag skulle vara mest lättad över att inte bli inlåst mer.
Jag vet inte varför, men Dexter ska nog tacka dig för sin frihet.
Det var ju du som trodde honom.
Ja.
- Men han misstog sig på luffaren. - Det är jag inte så säker på.
Inget skulle ha hänt Louise, om hon inte blev kär i honom.
Även om Louise gjorde fel, var hon nog lyckligt lottad.
Även om det bara handlade om några dagar-
- fick hon uppleva känslan att vara riktigt förälskad.
- Synd att det inte varade. - Det kanske inte är meningen.
Man kanske bara ska vara tacksam för den tid man har-
- och sluta tänka på hur det hade kunnat vara.
- Vad är det, Clark? Varför är vi här? - Jag vet inte riktigt.
Vad gör du med den där?
Pappa skulle få den, men nu är den förknippad med dåliga minnen.
Tack, Hiram.
Jag ser ofta om någon är ärlig. Synd att det blev så här.
- Det finns många bra människor här. - Det ska jag lägga på minnet.
Grattis till barnet. Ni blir bra föräldrar.
Om det är något du behöver, så vet du var jag finns.
Clark.
Vad såg du för något?
Han gömde den här för sin pappa. Den fungerar som en sorts journal.
Jag tror att Jor-El skickades hit på en rituell genomresa.
Farfar Kent var också här.
Han sa till Joe, att om han behövde något...
Vad är det, Clark?
Det var nog ingen tillfällighet att du och mamma hittade mig.
Jag tror att ni blev utvalda.
Översättning: Christer Lagerkvist www.sdimedia.com