Bra løpt. Ikke glem å strekke ut.
Mr. Altman...
Er det noe jeg kan gjøre?
Ingen kan gjøre noe nå.
Hun elsket denne årstiden.
Hvilken fart du hadde! Jeg er en av dem du løp forbi.
- Jeg heter Lana. - Jordan Cross. Jeg er ny.
- Beklager. - Ingen fare, det er mer.
Bra jobbet! Vil være med i...?
Hvordan går det med deg?
Jordan! Den storøyde minen avslørte deg. Jeg heter Clark.
Jaha, fadderen min.
De sa at du stakk fra gymtimen.
Jeg må venne meg til folkene, jeg har hatt hjemmeskole.
Alle nye elever får en fadder. Jeg skal vise deg alt.
Får jeg sjekke med faren min?
Ja visst.
Det har skjedd igjen, eller hva?
Jeg vet at du vil gjøre dette, men jeg tror at det er en tabbe.
Nei, ikke i dag...
Ikke i dag!
- Hvordan gikk det, Mr. Altman? - Hvorfor hindret du meg?!
Jeg vil være sammen med min lille jente.
Det er min feil at datteren min er død.
Megan, spør du om Mr. Altman får ta imot besøkende?
- Hvordan har Mr. Altman det? - De vil ta en psykisk evaluering.
Jeg visste ikke at du kjente Mr. Altman.
Datteren hans var heiagjengleder med oss på Junior High.
Mr. Altman tok ulykken hardt.
- Ble hun påkjørt? - På vei hjem fra avslutningsfesten.
Legene sa at hun aldri ville våkne...
...men Mr. Altman håpet på et mirakel.
- Som aldri skjedde... - Han skrudde av respiratoren.
Det må ha vært forferdelig.
Det er vanskelig når man klandrer seg selv.
Jeg må gå.
Hvis jeg kunne endre den kvelden, skulle jeg det.
Jeg husker ikke hvorfor Julia og jeg kranglet.
Megan, ikke gjør sånn.
Julia gikk hjem den kvelden fordi hun var sint på meg.
Hvis jeg bare hadde hindret henne...
Vi visste ikke hva som ville skje. Du kan ikke ta på deg skylden.
Jeg burde ha sagt det til ham.
Han er bedøvd. Jeg vet ikke engang om han hører deg.
Kom, så går vi.
Jeg er så lei for det.
- Det er bare meg. - Hei...
Unnskyld at jeg stakk i går.
Mr. Altman var heldig. Synd at faren min så det.
Si at det sjelden skjer noe her.
Foreldrene mine er også overbeskyttende. Hvordan går det?
Bra. Jeg liker ikke når man tar i meg, bare.
Du hadde samme mine rett før Mr. Altman hoppet ut foran bilen.
Som om du visste at han skulle gjøre noe.
Jeg trenger litt frisk luft.
Ha det.
Det gjør vondt! Det brenner!
Hvordan går det, Adam?
- Våkne! - Ta det bort!
Lana... Hva skjedde? Hvordan gikk det?
Bra. Du hadde et ille mareritt.
Antakelig...
Vil du snakke?
Nei, helst ikke.
Jeg kler på meg og rydder opp.
Clark! Vi lette etter deg. Hvem skal fortelle...?
- Vil du høre om Lanas gjest? - Nei.
- Er du ikke interessert? - Jeg har ikke noe med det å gjøre.
Lana og jeg er venner, så jeg akter ikke å krangle om Adam.
- Clark er visst storsinnet. - Jeg er en Adam-fri sone.
Nå som vi kan stryke sladderen, hva skal vi da snakke om?
- Vet dere noe om Jordan Cross? - Han som ikke fikser kontakt?
Han må ha gjort inntrykk... Han fikk en forutanelse om Mr. Altman.
- Hva får deg til å tro det? - Det er bare en følelse.
- Kanskje Jordan også fikk det. - Forutanelser kan være intuisjon.
Altman så kanskje rar ut.
Men vi bør nok sjekke det.
Ikke takk. Det er moro å være som Woodward og Bernstein igjen.
- Kom inn, Lana. - Det var viktig. Er det noe galt?
Det vet du bedre enn meg. Det inntraff visst en hendelse i går.
Naboene dine hørte leieboeren din skrike.
"Hendelse" er nok til å ta i. Adam hadde mareritt, bare.
Var det første gang, hadde jeg vært enig.
Jeg kan lese en faktura. Få se...
Reparasjon av istykkerslåtte vinduer, erstattede møbler...
Hvorfor har du ikke fortalt det?
- Du kunne ha fått feil inntrykk. - Adam beter seg ganske merkelig.
Når man nettopp har gjort det slutt er man lettpåvirkelig.
Det er ikke personlig. Adam har vært til stor hjelp.
Noen mareritt må man stå ut med.
Du bestemmer-
- men du bør spørre deg hvor mye du vet om din nye venn.
- Jeg har funnet noe. - Jeg også.
Jeg fikk nettopp en solid påminnelse om virkeligheten med Ad...
- Holder du på med Jordan? - Jeg fant dette i databasen.
Som liten forutså han at noen skulle dø i en berg-og-dalbane.
En av vognene løsnet.
Og drepte kvinnen ved siden av ham i køen.
Mr. Altman var ikke Jordans første forutanelse.
Jordan ble født under meteorregnet.
Jeg sjekket alt om "Cross".
Moren hans døde like etter at han ble født, truffet av en meteor...
- Et liv tar slutt, et annet begynner. - Det må være koblingen.
Legg til litt meteorsteiner, så har du reine John Edward-greia.
- Dette virker ikke bra. - Det er Jordan!
- Slutt! - Jeg prøver å hjelpe deg.
Bare la meg følge deg hjem. Det er ikke som du tror!
La meg være!
- Hva er det? - Jeg må hjelpe henne!
- Hva kommer til å skje? - Hun dør. Forstår du ikke?
Hun kommer til å dø.
Vent, Jordan!
Pappa hadde rett. Jeg burde aldri ha begynt på skolen.
Jeg tror deg. Du så noe da du rørte ved Megan, eller hva?
- Jeg vet ikke hva du mener. - En forutanelse.
Jeg kjenner til berg-og-dalbanen. Hva så du da du rørte ved Megan?
Jeg så ild og røyk... Megan hylte.
Hun kunne ikke puste. Jeg var nødt til å advare henne.
Kanskje vi rekker det.
Megans hus ligger rett rundt hjørnet.
Hvordan ser synene ut?
Det er vanskelig å forklare. Det er som om noen drar bort en gardin-
slik at jeg rekker å se når de dør.
- Har du kunnet forhindre det? - Aldri.
Pappa og jeg ringte politiet, sykebilen, ba folk om å lytte-
men synene ble alltid virkelighet.
- Du visste hva Mr. Altman gjorde. - Men han overlevde.
Takket være deg. Hvordan gjorde du det?
Jeg fikk en visjon av deg da du tok tak i meg i korridoren.
- Hva så du? - Du har ikke noen død.
Det er som om du lever i evighet.
- Du tar feil, Jordan. - Nei.
Kanskje det var derfor du kunne redde Mr. Altman.
Kanskje du kan redde Megan også.
- Mr. Kent, for en overraskelse. - Hva har skjedd?
Vi har funnet Megan Calders forlatte bil. Det fantes tegn på kamp.
Er det du som er Jordan Cross?
Du kranglet viss med Miss Calder i dag.
- Det var ikke noe alvorlig. - Nå er alt alvorlig.
Vi skal nok ha en liten prat.
- Litt vel tidlig for en andre kaffe. - Jeg må snakke med deg.
- Er Adam her? - Jeg har ikke sett noe til ham.
Er alt som det skal?
Det er ikke morsomt å være reporter i dag.
Jeg vet at du har vært mye med Adam, men...
Hva er det, Chloe?
Det sies at selv villmannen fortrolles av musikk.
Ikke regn med det.
- Spiller du? - Jeg har aldri hatt tålmodighet.
Foreldrene mine ville ha drept for et sånt piano.
- Jeg fikk et brukt piano. - Det har ikke skadet spillingen.
Det er et av Rachmaninovs vanskeligste stykker.
Du inviterte meg ikke hit for å diskutere musikkteori.
- Jeg ville treffe deg. - Jeg kjøper en ny lampe.
Det er atferden din som bekymrer meg.
- Lana er vennen min. - Vi bryr oss om Lana, begge to.
- Hva er dette? - Ditt fargerike fortid.
Karakterene mine... De er hemmelige.
De er eksemplariske - gjennomgående høyeste karakter.
- Jeg var flink på skolen. - Jeg har snakket med lærerne.
De sa "en flink elev" og "rene fornøyelsen å undervise".
- Det er hyggelig å være verdsatt. - Det merkelige er...
Alle sa eksakt samme sak, som om de hadde lært seg hva de skulle si.
Slapp av, jeg fortsetter å sjekke.
Alle har flekker i fortiden sin.
Jordan! Er alt som det skal?
Jeg fikk et syn og prøvde å hjelpe. Det er ingen fare, Clark vet det.
- Sett deg i bilen. - Pappa...
Jordan.
- Unnskyld meg. - Mr. Cross...
Jordan vil gå på skolen. Gir du ham en sjanse til?
Takk for omtanken din, men Jordan er spesiell.
Er han hjemme, kan jeg beskytte ham.
Herregud. Jordan!
Jordan!
Jeg fikk beskjeden din. Skolen er faktisk ferdig.
Jeg var på The Torch og gjorde litt etterforskning.
Dette er vanskelig å spørre... Noen fant nålen din i søpla.
- Det var ikke et spørsmål. - Jeg vil heller frikjenne enn felle.
Har du diabetes? Tar du medisiner?
Det hadde jo forklart saken-
- men diabetikere forlater nålen hos helsesøsteren.
- Jeg anklager deg ikke for noe. - Jo. Du tror at jeg knarker.
Du stoler ikke på meg. Det har du aldri gjort.
Du sa at du alltid ville være ærlig. Hvorfor er du ikke ærlig nå?
Hvis du er usikker, så lar jeg deg være i fred.
Adam!
- Jordan... Hvordan går det? - Bra.
- Hva gjør du her? - Gjemmer meg for faren min.
Det hjelper ikke å rømme.
- Det har forandret seg. - Hva er det?
Du får ikke gå herfra. Noe fælt kommer til å skje.
- Vi må finne Clark. - Hva gjør du?!
Adam?
Hallo?
- Jeg trodde innbrudd var ulovlig. - Det samme.
Jeg eier dette stedet. Er du usikker på Lanas nye kamerat?
Det er vel ganske åpenbart. Hvorfor er du ute og smyger, da?
Rachmaninov...
Adam spilte et av hans vanskeligste stykker hos meg.
- Ingen plater, ingen noteblader - ikke engang en radio.
Han har ikke tatt én eneste musikktime.
Data, kickboksing og pianist... Rene renessansemannen.
- Men det er ikke ulovlig. - Men du er interessert.
Lås når du går.
Clark? Du har lett etter Jordan overalt - gi deg nå.
Jeg fikk sheriffen til å mistenke ham.
- Det var ikke din feil. - Jeg gjorde situasjonen verre.
Han rømte fordi han ikke har noen å snakke med.
- Faren hans virket bra. - Sikkert.
Han gjør sikkert det han mener er best for Jordan.
Hvis ens sønn har en gave...
Da vil man beskytte ham fra alt.
- Det gjorde ikke du. - Men jeg ville gjøre det.
Moren din syntes at du skulle få se hele verden-
ikke bare denne gården.
Og hun hadde rett.
Jordan kommer hjem når han er klar.
Kom inn og spis.
Jeg kommer straks.
- Clark! - Hva har skjedd?
Jeg tror at noen har bortført Lana.
- Hvem da? - Jeg så ham ikke.
Jeg fikk et syn til om Lana.
Da hun tok på meg forleden var alt bra.
- Hun var fredfull og gammel. - Har det forandret seg?
- Hun var i flammer, som Megan. - Hva så du mer?
Det lå ting på gulvet, bilder, som brant.
Lana og Megan var på et av dem, men de var yngre.
- Så du denne jenta? - Mr. Altmans datter...
Da jeg reddet ham, forandret jeg alt. Lanas skjebne også.
- Så du noe annet? - Et gammelt skilt.
- Hva sto det på det? - Wandering Hills.
- Jeg vet hvor det er. - La meg få bli med.
Jeg har sett huset. Kanskje jeg kan hjelpe deg å finne det.
Hetner det til, går du unna.
Hvorfor gjør du sånn, Mr. Altman?
- Ikke gjør det! - Dere skal få betale for Julia.
- Hva snakker du om? - Jeg hørte dere på sykehuset.
Megan kranglet med henne, og du lot henne gå.
- Vi forårsaket ikke uhellet. - Det var deres feil at hun var alene.
- Det var ikke vår feil. - Jeg klandret meg selv i årevis.
Nå vet jeg at skylde ikke var min. Dere drepte henne.
Nei, det gjorde vi ikke!
Nei!
Nei! Nei!
Hjelp!
Se!
- Bli i bilen. - Du trenger hjelp.
Bli i bilen!
Lana!
- Redd Megan. - Ut!
Jeg hjelper Megan.
La meg være i fred! Jeg vil være sammen med jenta mi.
- Kom. - Trener! Vi må ut herfra.
Du! Det er din feil!
- Hvor er Jordan? - Han kom ikke ut.
- Clark! - Løp!
Jordan!
Mr. Altman! Trener!
Vi må ut herfra.
- Jordan! - Clark! Er du uskadd?
- Hvordan går det med ham? - Han puster ikke.
Kom igjen! Du må ikke dø.
Det er ingen fare.
Du kommer til å bli bra.
- Lex? - Lana... Hvordan har du det?
Jeg har i hvert fall fått nok av sykehus.
Sett deg.
Du hadde rett om å syne Adam i sømmene.
- Hva fikk deg til å ombestemme deg? - Chloe så ham ta noe narkotika.
Da jeg spurte ham, ble han kjempeutrivelig.
Folk har alltid trodd det verste om meg.
Man kan reagere rart når folk alltid tar feil konklusjoner.
Sist fikk jeg en følelse av at du ville at jeg skulle kaste ham ut.
Det avgjør ikke jeg. Jeg har spurt rundt.
Adam har ikke blitt så frisk som legene hadde håpet.
Han er med i et studie om et nytt legemiddel.
Det forklarer nålen, men ikke hvorfor han prøvde å gjemme den.
Jeg begynner å lure på hvem jeg har sluppet inn i livet.
Følg instinktet ditt.
Takk, Lex.
Andre skoleuka blir enklere.
Om det ikke var for deg, ville jeg vært... død.
Men det er du ikke.
Jeg så henne. Mammaen min.
Rett før du gjenopplivet meg. Hun var så vakker.
- Jeg kunne ikke nå henne. - Tida di var ikke inne.
- Da jeg våknet, var de borte. - Synene?
Det var kanskje din fortjeneste.
Får jeg forstyrre? Jordan, jeg tok med leksene dine.
- Er du blitt fadder? - Jeg skal hjelpe Jordan.
Han skal lære meg å løpe raskere.
Du har fattet dette med High School.
Hvordan går det med deg?
Jeg kjenner igjen den minen. Er alt som det skal?
Ja, alt er bra.
Vi ses i morgen.
Vi har mye å gjøre.
Hva er det?
Det gjelder kompisen din. Han nedi korridoren - Adam.
- Er han fra Oklahoma? - Jeg vet ikke.
- Hva er det? - Noe fælt har skjedd med ham.
Han ble alvorlig skadet for noen måneder siden.
Dette høres nok merkelig ut, men jeg tror at det er verre enn det.
Jeg tror ikke at han ble skadet, jeg tror at han døde.
Så stille du er i dag.
- Å kunne forandre skjebnen er tungt. - Jordans syner går inn på deg.
Jeg har nok hatt slike funderinger lenge.
Ved å redde Mr. Altman, risikerte jeg livet på tre andre.
Ellers ville han ikke kunnet gjøre noen vondt.
Jeg lurer på om jeg kom hit for å forandre skjebnen.
Tenk om jeg gjør feil valg uten å kunne rette det opp?
Det er et enormt ansvar. Tenk på alle menneskene du har reddet.
Faren din, meg, Lex... Han er blitt en god venn.
Du kan bare gjøre så godt du kan. Du kan ikke redde alle.
- Jeg bærer disse ut til faren din. - Jeg gjør det.
Ser du til at noen faktisk kommer ut til låven?
Takk, mamma.
Pappa!
Pappa! Pappa!
Ikke nå! Ikke ennå.
Jeg elsker deg.
Pappa?
Pappa!
Mamma!
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group