Jag får väl ta med mig videon hem som souvenir när vi är färdiga?
- Du kan klä på dig, Jonathan. - Hur ser det ut, dr Scanlan?
Jag är rädd att vänster hjärtmuskel ännu är dyskinetisk.
Du har förträngningar i blodkärlen och jag vill göra en trippel by-pass.
Du får bara ligga kvar i några dagar och du mår bättre efteråt.
Är inte öppen hjärtkirurgi att ta i?
Vi har varit vänner länge och jag vet hur envis du kan vara.
Så som läget är nu, kan du få en ny hjärtattack när som helst.
Och nästa gång kan det få dödlig utgång.
- Det kan även operationen få. - Risken är större om vi inte opererar
Kom igen!
Garrett? Garrett!
Tack, Clark.
Den borde tycka bättre om mig nu efter ett par månader.
- Jag trodde att din pappa mådde bra. - Det trodde jag med.
Men nu är vi tillbaka. Hur är det med din bror?
Han behöver en ny lever snart, annars har han inte långt kvar.
Om han visste att jag var här och inte studerade, skulle han få spel.
- Hur ser det ut för din pappa? - De talar om öppen hjärtkirurgi.
Efter allt du sagt om din pappa, borde det inte vara några problem.
Jag har alltid tänkt på min pappa som en man gjord av stål, Garrett.
- Men jag hade visst fel. - Clark...
Din pappa kommer att opereras och min bror få en ny lever-
- och om ett år kommer vi att skratta åt hur rädda vi var.
Ja.
- Rum 247! Personal till rum 247! - Det är Vinces rum!
- Undan! - Ännu ett milligram adrenalin!
- Laddar! - Undan!
- Han reagerar inte! - Få ut honom! - Ut härifrån!
- Vince? - Nej, kom igen.
- Fortsätt! - Nej, Vince! Snälla, Vince!
Vince! Inte ännu! Snälla... dö inte...
Okej, då slutar vi. Döden inträffade klockan 14.43.
KROPPEN REDO FÖR AVHÄMTNING
MEDDELANDET SKICKAT
- Stackars pojke. Var är hans familj? - Han hade bara sin bror.
- Föräldrarna är döda. - Vem ska ta hand om honom?
Han har en farbror i Tyskland. Han kommer om några dagar.
- Han sa något om ett fosterhem. - Nej, inte kvällen då hans bror dött.
- Han kan bo hos oss några dagar. - Är du säker? Pappas operation, då?
- Jag råkade höra det. - Pappa har inte bestämt sig än.
Jag ska gå och tala med dr Scanlan.
Hej, Clark.
Det var tråkigt för din vän Garrett. Hur är det med honom?
Han är chockad.
Det blir väl så när den viktigaste personen i ens liv försvinner.
Jag känner till operationen.
Jag är så populär här att de vill lägga in mig på en gång.
- Så du tänker göra det? - Riktigt så enkelt är det inte.
- Det måste finnas ett annat sätt. - Det lät inte så på läkaren.
- Vi har ju talat om att tjuvlyssna. - Sluta upp med att beskydda mig, då.
Jag ser hur vilsen Garrett är, pappa.
Jag skulle bli lika vilsen utan dig.
Snälla, gör det här.
Clark...
Jag vill att du går ut och ber din mor fylla i de nödvändiga papperna.
Iväg med dig nu.
Clark, oroa dig inte för mig. Jag ska ingenstans.
- Jag uppskattar verkligen det här. - Vi hyser dig så gärna.
Jag ska plocka ihop lite saker till din pappa, Clark.
- Om du vill vara ensam... - Nej, det vill jag inte.
Det är ironiskt...
Han arbetade med sprängmedel varje dag och dog av en leversjukdom.
Om han bara fått sin transplantation, hade han fortfarande...
- Du ska inte behöva lyssna på detta. - Det hjälper att tala om det.
Du lyssnade på mig på sjukhuset.
En del av mig känner det som om Vince egentligen inte är borta.
- Vill du att jag ska ringa någon? - Nej, det var bara vi två.
Han kallade mig Lillskiten så länge jag minns.
Jag hatade det, men nu skulle jag ge allt för att få höra honom säga det.
Garrett, krematoriet undrar vart du vill att din brors aska ska skickas.
Aska? Han ska ju begravas bredvid mamma och pappa.
Då sätter vi i gång.
Injektionsspruta!
Välkommen tillbaka, Vince.
- Han ville inte kremeras, doktorn. - Metropolis General skickade honom.
Han skickades dit med helikopter för en organdonation.
- Det är inte samma Vincent Davis. - Det är vad det står.
Din bror har skrivit på och godkänt sin kremering.
- Kanske kände du honom inte så bra. - Vad snackar du om?!
Hur kan jag vara lugn när min bror blivit uppbränd?
- Jag vet att det här är svårt... - Du vet ingenting!
Jag är ledsen.
Jag vet att det är svårt. Kanske berättade han det inte.
Min bror har sagt allt till mig sedan mina föräldrar dog.
Papperna måste vara förfalskade.
Er ambassad borde väl hålla koll på nordkoreaner som nyss deporterats?
- Dr Teng verkar spårlöst försvunnen. - Ja, och det är inte allt.
- Vad har du hittat? - Det var inte forskning...
...eller akademisk prestige som fick hit henne. Det var bröllopsklockor.
Hon gifte sig med en säkerhetsvakt på LuthorCorp.
Så min far arrangerade ett äktenskap.
Jag spårade upp brudgummen för att höra vad han visste.
- Vad hade den lycklige att säga? - Det var snarare var han sa det.
Han leker vakthund vid Metropolis Pharmaceuticals gamla byggnad.
- Den har varit stängd i sju år. - Det trodde jag med.
Men jag är säker på att jag såg en budbil köra runt på baksidan.
Min far har aldrig velat likvidera den fastigheten.
Han insisterar hela tiden på att området snart ska få ett uppsving.
Det enda som får ett uppsving i det området är graffitin.
- Jag kan ta mig in, om du följer med. - Jag bör nog ta över nu, Chloe.
- Jag är kapabel till detta. - Det har inte med det att göra.
Jag oroar mig för din säkerhet.
När far håller på med hemlig forsk- ning brukar folk komma till skada.
Ledsen att jag brusade upp. Jag har nog kort stubin.
- Du har all rätt att vara upprörd. - Jag får bara inte ihop det.
- Vince? - Det är jag, Lillskiten.
Jag tror knappt mina ögon. Det är otroligt.
Jag förstår inte. Vi såg när du dödförklarades.
- De hade visst fel. - Det måste finnas en förklaring.
När jag vaknade stod en kvinna med en enorm spruta över mig.
- Vi måste dra. - Du måste till en läkare.
Inga fler läkare eller labb. Vi måste hålla oss undan.
- Vilka är efter er? - Jag vet inte, men...
Kan du säga var labbet ligger?
Det... ligger nånstans i Metropolis.
- Mår du verkligen bra? - Nu sticker vi, Garrett.
Vince... Dina ögon... Du blöder.
Jäklar...!
Vince? Vince!
Vad är det som händer med honom?
Nej, Vince! - Du måste hjälpa honom, Clark. Snälla!
- Den här mannen var död igår. - Han återupplivades i Metropolis.
Det kommer inte att hålla länge. Hans leverfunktion försämras snabbt.
Ring och säg åt labbet att ge honom mer medicin.
- Jag vet inte vilket labb det är. - Jag tänker inte se min bror dö igen.
Det här har aldrig hänt mig förr. Jag är lika förbryllad som du.
Men jag lovar att vi gör allt för att hålla din bror vid liv.
- Vi borde kanske inte ha åkt hit. - Det finns inget alternativ.
- De kan försöka stabilisera honom. - Jag kan inte mista honom igen.
- Hur känner du dig, pappa? - Som en uppskuren kalkon.
- Du får ett ärr att skryta om. - Hur är det med brodern?
Läkarna kan inget göra, men han nämnde ett labb i Metropolis.
- Jag kanske kan hitta det. - Du måste hjälpa din vän, Clark.
- Nej, jag lämnar inte dig, pappa. - Jag är i goda händer här.
- Och du är ingen bra bisittare. - Garrett och Vince behöver dig.
Om du kan rädda din väns liv, så måste du göra det.
- Pappa, jag vill att du ska veta... - Jag vet, Clark.
Och jag älskar dig också. Iväg med dig nu. Hjälp din vän.
Clark! Jag tänkte att ni behöver lite moraliskt stöd och lite mat.
Tack. Mamma har inte ätit på hela dagen. Jag kommer snart.
Är allt som det ska?
- Känner du Garrett Davis? - Han och Vince var på The Talon förr.
Vince fick en sällsynt leversjukdom och behövde en transplantation.
- Och fick aldrig någon? - Nej, han dog igår.
- Men igår kväll kom han hem till mig. - Återuppstod han?
Han verkade må bra, tills han började blöda från ögonen.
Jag har sett det förut. Med Adam.
Jag såg i en dödsruna att han dött av en leversjukdom för fem månader sen
Sa du det till någon? Varför inte?
Adam sa att de kunde råka illa ut.
- Var är Adam nu? - Jag har inte sett honom på en vecka.
- Tog Adam nånsin några injektioner? - Ja, jag trodde att han var narkoman.
Men kanske var det dem som höll honom vid liv.
- Hej, Lillskiten. - Vince.
Vince... jag är ledsen.
Vad pratar du om? Att jag är sjuk är inte ditt fel.
Utan mig hade du fått ett bättre liv. Gift dig och fått egna barn.
Jag hade inte gjort något annorlunda. Även om du är en liten skit.
Garrett...
Det finns inte mycket mer vi kan göra för honom. Du borde ta farväl nu.
- Jag ska inte ta farväl av någon. - Jag vet att det är svårt...
Jag tänker inte låta honom dö. Jag tänker inte låta honom dö!
Nu kommer de när som helst.
Både du och jag vet att saker och ting kan gå snett därinne.
- Säg inte så. - Du och Clark tar hand om varandra.
Men kom ihåg vårt löfte. När han är redo, måste du låta honom gå.
När den dagen kommer, kommer du att stå bredvid mig.
Nu är det dags.
Jag sköter det här om du vill vara med din pappa.
Han vet att jag är här och jag kan ändå inget göra för honom.
Allt kommer att ordna sig.
- Vad återförde Vince till livet? - Min kontakt på sjukhuset har mejlat.
Organdonatorerna som anlände igår var båda kvinnor.
- Vince fördes alltså nån annanstans. - Du får prata med piloterna.
Är det du som är Ben Powell? Vart förde du kroppen igår?
Jag vet inte vad du håller på med, men jag är ambulanshelikopterpilot.
Kroppen kom aldrig fram till Metropolis.
Straffet för att du nyttjat helikop- tern för egen vinning kan bli långt.
- Vad vill du? - För mig dit du förde Vincent Davis.
- Vad är det här för ställe? - De betalar kontant. Inga frågor.
- Vem där? - Att jag skulle få se dig igen.
Var det hit du deporterades? Hur övertygade du invandrarverket?
- Hur kom du förbi vakterna? - Byggnaden ägs av LuthorCorp.
Mitt namn har förmågan att öppna dörrar.
Den här ser bekant ut. Identisk med flaskan vi hittade i Adams lägenhet.
Det är ett ömtåligt ämne.
- Gå, annars meddelar jag din far. - Varför inte skicka mig till rektorn?
Jag ville bekosta din forskning, men du vände mig ryggen.
Berätta nu om din lilla cocktail-
- annars lär du få en fönsterplats på planet till Pyongyang.
Koreaner som sysslar med olaglig forskning är inte så populära här.
Vart tog den vägen?
Vad gjorde du?
- Är ni redo att sätta i gång? - Ja. - Sätt i gång den.
Jag vill ha två milligram kalium- klorid i droppet. Vitala tecken?
- Pulsen ligger på 80. - EKG: t är normalt.
- Syrehalten i blodet? - Normal.
Du kommer att vara härifrån på nolltid, Jonathan.
- Nu kan vi inte mer än vänta. - Mr Kent är stark.
- Han kommer att klara det här. - Åh, Pete!
Jag visste inte om ni ville vara i fred, men jag ville komma.
Jag är glad att du kom.
- Var är Clark? - Han kommer snart.
Dr Yeager!
Var är dr Yeager? Jag vill tala med dr Yeager!
- Vad tror du att du håller på med? - Min bror behöver en lever.
- Nu lär du väl fixa en. - Garrett, det här löser ingenting.
Kom inte närmare.
Om du vill att folk ska lämna huset med livet i behåll, så fixa en lever.
- Sheriffen! - Jag är upptagen nu, mr Kent.
Min pappa håller på att opereras därinne. Vad är det som pågår?
Släpp honom.
En ung kille spränger huset i luften om inte hans bror får en ny lever.
Garret Davis? Hans bror behöver ingen transplantation.
Jag har medicin som kan bota honom.
- Var har du fått tag på den? - Det är oviktigt. Vi kan rädda liv.
- Han är bara desperat. - Det är lika med farlig, enligt mig.
Snälla!
Ring upp honom. Han kommer att tala med mig.
Clark kan inte hjälpa oss härinne.
Bomben består av meteorstenar.
Hans familj använder det i sitt rivningsföretag.
- Jag vill inte skada er, mrs Kent. - Gör inte det här.
- Det hade inte din bror velat. - Jag vet precis vad han ville.
En ny lever och se mig gå ut high school, och det ska han få-
- även om jag sitter inspärrad när jag får mitt diplom.
Det är Clark. Jag hittade labbet de tog Vince till.
Jag tog en flaska av medicinen de gav honom. Jag har den i min hand.
- Varför ska jag lita på dig? - Jag har bara försökt hjälpa dig.
- Okej, kom in. Men bara du. - Nej, det tillåter jag inte.
- En polis får gå in med den. - Det är antingen Clark, eller ingen!
Du måste låta gisslan gå.
Annars låter de inte mig gå in.
Clark! Din pappa opereras fort- farande. Garrett menar det han säger.
Jag ska ge honom medicinen, och sen tar jag hand om bomben.
Det kanske du inte kan. Den är gjord av kryptonit. Var försiktig!
Här står mycket på spel. Får du ett bra tillfälle, så oskadliggör honom.
Garrett!
- Var är den? - Här.
- Vad gör du? - Jag håller mig gärna på avstånd.
- Ska det göra så här? - Jag vet inte.
Doktorn!
Ge min bror en injektion av det här i bröstet.
- Vad är det? - Bara gör det!
Var snäll och gör det.
Vad väntar du på? Skynda dig!
- Hur lång tid ska det ta? - Jag vet inte.
- Ingen förändring. - Fungerar det inte? - Du ljög, Clark.
- Min bror ska ha en lever nu. - Vi har ingen.
- Jo, mannen som ligger på operation. - Det är min pappa.
- Jag har inget annat val. - Honom rör du inte!
Du har din mamma. Dör Vince, har jag ingen.
- Chansen att det lyckas är liten... - Gå nu.
Nu!
- Du kan inte göra det här. - Jag vet inte vad jag ska göra.
- Du vill inte göra det här, Garrett. - Jag är ledsen, Clark.
Är alla oskadda? Är allt stabilt? Då fortsätter vi.
Din far ville sluta medicinera honom. Adam Knight hade gjort sitt.
- Men jag kunde inte. Han hade dött. - Därför gömde du honom här nere.
- Varför inte bara ge honom medicin? - Såna blodplättar är sällsynta.
- Var kommer blodplättarna i från? - Jag vet inte.
Varför ljuga för dig? Bara du kan rädda mig från din far.
- Men de kan återuppliva död vävnad. - Varför har de samma leversjukdom?
Levercellerna är de celler som har lättast för att återhämta sig.
Ta det lugnt nu, Adam. Det är dr Teng.
- Vad är det med honom? - Han blir allt sämre.
Jag varnade din far för att påskynda serumets utveckling.
- Det blir nog inte mycket renare nu. - Vad för dig ända hit?
Jag ville försöka ta reda på var den förra hyresgästen håller hus.
Varför det? Han är borta. Det är det viktiga.
- Du råkar inte veta var han är? - Nej, jag försöker förtränga honom.
Ja, jag märker det. Är det något du undanhåller, Lana?
Nej, självklart inte.
Jag får väl magasinera alla hans prylar.
Du ska veta att om du nånsin vill tala om Adam, så finns jag här.
Lex...
Varför är du fortfarande intresserad av honom?
Du ville ha ut honom ur ditt liv. Jag bara ser till att det förblir så.
Tack för skjutsen. Nu klarar jag mig själv.
- Du skulle ställa dig upp långsamt. - Långsammare, och jag står stilla.
Tack för allt. Hej då.
Clark, det är ingen fara. Läkaren sa att det värsta är över.
Clark... Vad är det som tynger dig?
När jag hämtade Vinces medicin, talade Lex med en av forskarna.
- Lionel Luthor verkar ligga bakom. - Varför förvånar inte det mig?
När serumet kom nära kryptoniten, reagerade det som mitt blod.
Menar du att serumet...?
Jag tror att Lionel Luthor använder mitt blod för att återuppliva folk.
Om mitt blod kan rädda liv, borde jag kanske träda fram.
Tänk om jag bär på något som kan återställa pappas hjärta för gott?
Både din mor och jag vet att du kommer att rädda många liv.
Fler än du ens kan ana.
- Jag vill bara rädda ditt liv. - Det gör du.
Du räddar mitt liv varje dag du är hos oss.
Och vi vill inte byta det mot ett enda ögonblick utan dig.
Hej. Hur är det med din pappa?
Det var ju en stor operation. Mamma gav läkaren en stridshjälm.
Bara din pappa kan överleva en operation under belägring.
Jag talade med Garretts farbror. Han ville veta vad som hände.
Jag förklarade inte återupplivningen, men sa att Garrett var en bra kille.
Han var desperat och ville rädda sin bror.
Jag skulle berättat om Adam tidigare. Jag känner mig så skyldig.
- Inget av det här var ditt fel. - Jag lät honom hota mig till tystnad.
För att andra kunde råka illa ut. Då får man hålla saker hemliga.
Det var svårt att inte få säga något. Det är en lättnad att ha sagt det.
Hur det än är mellan oss, så är jag din vän. Du kan berätta allt för mig.
Det gäller dig med.
Clark...
Vad tror du att serumet innehöll?
Jag har ingen aning.
Översättning: Anna-Karin Strobel www.sdimedia.com