Jonathan! Hva gjør du der oppe? Clark burde gjøre det!
Det går bra, vennen. Slutt å bekymre deg.
- Vær forsiktig, Jonathan! - Martha...
Min far og jeg bygde dette taket. Jeg kan gå på det i blinde.
Du vet hva legen sa om å ta det rolig!
Han har ingen gård å drive!
Jonathan!
Clark!
Prøver du å fly, pappa? Er du uskadd?
Det skyldtes lyden. Hvor kom det fra?
Jeg hørte ingenting.
- Det var nok ingenting. - Du trenger ikke...
- Jeg kan ta den selv, Kal-El. - Kal-El...?
- Hvorfor kalte du meg for det? - Jeg vet ikke.
- Hvordan hørtes lyden ut? - Bare et sterkt, høyt...
- Sus? Det var nøkkelen... - Clark! Jeg falt ned fra taket.
- Har det ikke noe med Jor-El å gjøre? - Vi skulle jo glemme det der.
Hva?
Er han det?
Ok, forbered helikoptret.
Hvorfor dro du ham inn, Jor-El?
Hva faren min nå har lovet, så tar jeg det.
Kom igjen!
Kom igjen, Jor-El! Det er meg du vil ha!
Hvem er det? Hvem er der?
Jaså, Clark. Er det deg? Jeg skal ikke forstyrre deg.
- Jeg ville være alene. - Jeg forstår det.
Iblant når jeg er her nede og ser på veggene-
- så føles det mulig å løse universets gåte.
- Hva mener du? - At det er på tide at jeg går.
Clark!
Hvordan har faren din det? Kommer han seg?
Han føler seg bedre.
Det må være vanskelig for deg å se ham sånn...
...så svak.
Svak, sterk, frisk - han er likevel faren min.
- Og jeg elsker ham. - Naturligvis.
En sønns kjærlighet til sin far går ikke an å sammenligne med noe annet.
Når alt kommer til alt, så får man bare én.
Clark?
Jeg får en underlig déjà vu.
Hvorfor denne nye interessen for hulene?
Hør her, Lex...
Noe fantastisk har skjedd.
Husker du det åttekantede hullet på en av veggene i grotten?
Det er din fiksering, pappa, ikke min.
Men du husker... at hullet ble dekket igjen?
I går fant jeg Clark Kent der nede.
- Clark? - Ja, og hullet var åpent.
Han hadde åpnet det på noe vis.
Vet du hva, pappa? Sinnssykdom er arvelige.
Jeg godtar min forstyrrede virkelighetsoppfatning. Og du?
Visjonærer har så ofte blitt hånet.
Galileo visste at jorda kretset rundt solen og ble dømt til døden.
Hvor tok inkvisisjonen veien?
Ikke la vennskapet med Clark forblinde deg.
Ikke glem at Clark fant grottene.
Og et symbol derfra dukket opp på låven hans.
Hullet dekket seg igjen da det eksploderte på gården hans.
- Trolig tilfeldig. - Tilfeldighet?
Det er dårenes og løgnernes forklaring.
Lex... Vi kunne utrette så mye hvis vi samarbeidet.
Ikke lat som om vi ikke har samme fiksering.
Du har et helt arkiv for å løse gåten med Clark Kent.
Hvis du ikke hjelper meg, så finner jeg noen annen.
Du sa at det skulle ta lengre tid.
- Hvem snakker du med? - Ingen, jeg tenker bare høyt.
- Snakker du med Jor-El? - Alt handler ikke om din ekte far.
- Han er ikke min ekte far. - Jo, det er ham, Clark.
Det er ham.
Han kommer til å finnes igjen når jeg er borte.
- Hva er det med deg? - Du forstår nok ikke, men...
Jeg døde nesten, og nå lurer jeg på hva jeg har utrettet her.
Du har flaks, Clark. Du trenger aldri å stå overfor døden.
Men hvis det hadde vært så...
...så ville du også revurdere dine valg.
Som at du tok hånd om meg?
Nei, Clark...
Det angrer jeg aldri, men jeg avsto fra mange sjanser.
Jeg må leve med mine tabber. Ikke gjør som meg.
Du er trøtt.
Vi går inn.
Vi vil absolutt ikke trekke oppmerksomheten til denne.
Det virker tungt for å være grunnkurs i psykologi.
Jeg prøver å begripe hva pappa gjennomgår - etter operasjonen.
På sykehuset sa de at depresjon var vanlig etter store operasjoner.
Han er ikke som vanlig. Han snakker om muligheter han har gått glipp av.
Det ordner seg, Clark. Man kan innhente seg fra alt.
Og hvis man ødelegger noe så ille at det ikke går an å redde?
Det spørs vel hvor bestemt man er.
- Og fikseringen ved grotter? - En av min fars eksentrisiteter.
- Sammen med Clark Kent? - Han har ikke noe med ham å gjøre.
Da Metropolis-politiet hadde snaren rundt halsen, ville du avsløre alt.
Ikke gi meg ansvaret!
Før jeg hjalp dere hadde dere bare min fars bokføring.
Jeg gir dere ulovlig celleforskning, kloning, store forbrytelser.
Hold Clark utenfor dette.
Du har et helt arkiv for å løse gåten med Clark Kent.
Det lyder ikke som en vanlig unge.
Hvis jeg snakker direkte inn i mikrofonen, kanskje du hører bedre.
Clark Kent er uviktig.
En uviktig person som er venner med dr. Virgil Swann?
Firmakjemper pleier ikke å dukke opp uanmeldt hos meg.
Jeg ber om unnskyldning for at jeg overrasker deg, dr. Swann.
- Det er haster. - Jeg lurte på når du skulle komme.
Da vet du tydeligvis hvorfor jeg er her.
Kanskje du har lest min e-post om Clark Kent. Stemmer det?
Min overtredelse plager deg ikke. Hyggelig.
Jeg er forsker. Jeg mener at nysgjerrighet er beundringsverdig.
Jeg er Kawatche-grottenes bevarer.
Hvis du forteller hva som står på huleveggene...
...så overleverer jeg vernet til din stiftelse.
Takk, men jeg kan neppe hjelpe deg.
Språket er et mysterium for meg.
Er du bevisst om at det har vært et åttekantet nøkkelhull...
...på huleveggene? Det var igjendekket i flere måneder.
Så det brått åpnet når vår venn Clark hadde vært der.
Du trenger ikke meg, men en låsesmed.
Ja, men nøkkelen til låsen var i mitt eie.
Den ble stjålet fra safen min. Clark hadde vært der enda en gang.
Så nå tror du at han har den?
Han stoler på deg. Kunne du snakke med ham?
Det er liten pris i bytte mot svarene du har søkt etter.
Jeg vet hva jeg er ute etter... Men hva forventer du å finne?
Du dør.
Hvordan vet du det?
Nysgjerrighet er, som sagt, beundringsverdig.
Dr. Swann...
Jeg vet at det som kan redde livet mitt finnes inni huleveggene.
Jeg tror på det utrolige og på dets muligheter.
Men jeg foretrekker å gå min egen vei.
Takk for din tid, doktor.
Selv om du hadde nøkkelen...
...så har du ingen anelse om hva som skjer når du bruker den i låsen.
Jeg er klar til å ta den risken.
Da kan vi kanskje komme overens.
Clark... Jeg har dessverre invadert din helligdom.
- Hva tenkte du å finne her? - Si det, du.
- Hvordan åpnet du den, Clark? - Jeg vet ikke hva du mener.
Skulle din fascinasjon for grotter ha begynt med en avhandling?
- Nei, gjør det igjen. - Ikke snakk om fikseringer.
Ikke uten å si hvorfor du presset vennene mine til å spionere på meg.
Jeg tror at vi er på jorda av en grunn, Clark.
Vår livsoppgave er å ta rede på den.
Iblant klarer vi ikke det alene.
Du finner aldri det du leter etter.
Jeg er mye nærmere enn du tror.
- Hva skjer her? - Dere tar låven. Martha Kent?
- Hva gjør dere?! - FBI. Vi foretar en husransakelse.
- Det får dere ikke gjøre! - Jo, og det skal vi.
Unnskyld, du får bli utenfor.
Hei, mamma. Du leter nok også etter pappa.
Jeg tror jeg vet hvor han er. Vi ses straks.
Takk for at jeg fikk ringe.
Hva er det som skjer?
Pappa er sporløst forsvunnet. Han hoppet inn i bilen og stakk.
Unnskyld, Lana... Han har aldri gjort noe sånt før.
Vet du hva? Det ordner seg.
Jeg ville ikke belaste deg med det.
Du trenger aldri å be om unnskyldning for at du åpner deg for meg.
- Lana... - Jeg vet at du er stressa akkurat nå.
Nei, det handler ikke om det.
Jeg vil ikke se tilbake som pappa...
...og lure på hvordan livet mitt kunne ha blitt.
Clark...
- Vi har allerede forsøkt. - En kan hente seg inn fra alt, sa du.
Jeg snakket ikke om oss.
Akkurat nå bør du tenke på faren din. Det er han som trenger deg.
Pappa? Har du det bra?
Mamma og jeg var bekymret for deg. Du kan ikke bare stikke sånn.
Hvordan visste du at jeg var her?
Jeg henvender meg til faren min for å få svar på ting.
Det ligger vel i slekten.
Farfaren din var verdens mest sta mann.
Og tro meg...
Jeg var ikke sønnen som du er.
Moren min pleide å si at...
...han og jeg var som å se på to sider av en mynt...
...i ferd med å slåss.
Når du og Jor-El krangler, lurer jeg på om det var likedan på Krypton.
Men han er ikke faren min. Du er det.
Ja... Jeg er faren som vender deg ryggen når du trenger ham mest.
Jeg er faren som tvinger deg til å rømme...
Det ville min far aldri ha gjort.
Om jeg bare hadde hans styrke og visdom.
Det har du, pappa.
- Jeg kan ikke beskytte deg lenger. - Det er ikke din oppgave.
Din oppgave er å lære meg å beskytte meg selv.
Men det betyr ikke at jeg ikke trenger deg.
Mamma trenger deg også.
Vi drar hjem.
Jeg forstår at The Talons regninger ikke er månedens høydepunkt...
- Det er noe annet også, hva? - Nei, nei. Alt er bra.
Du kan snakke om alt med meg, Lana.
Jeg vil tro at noen kan forandre seg, men...
Men jeg begynner å miste troen.
Snakker vi om Clark?
Han kom innom The Talon tidligere.
Og han kysset meg.
- Kysset han deg? - Ja.
- Var det ikke det du ville? - Jeg...
Jeg vet ikke.
Jeg er nok litt blasert når det gjelder romanser.
Det eneste jeg vet om forhold, er at...
...noen pleier å bli såret.
Tror du ikke at jeg kan stole på at Clark ikke gjør det?
Det handler neppe om tillit.
Det er som den tyske poeten Rilke sa:
"Mennesket er ikke den det var da dere sist snakket."
"Men den som det har vært under hele deres forhold."
- Mamma? - Dere er tilbake, gudskjelov!
- Hva skjedde? - FBI kom og gikk gjennom alt.
- Hva ville de? - Nøkkelen er det eneste som mangler.
- Hvis de får vite hvor den passer... - Det spiller ingen rolle.
- Hvordan kan du si det? - De fikk ikke hva de var ute etter.
- Vi må få ned kostnadene. - Lex!
- Kan det vente, Clark? - FBI gjorde en razzia på gården vår.
Mine herrer... Det er sent. Kan vi fortsette i morgen?
- Vet du hvorfor? - De sa ikke det.
Men jeg tror at faren din er innblandet.
Faren min tilhører nok ikke FBIs fortrolige, men...
- Hvorfor bryr han seg om gården? - Han sa gale ting i dag.
Han tror jeg har svarene om grottene.
Har du det? Min fars metoder er ofte tvilsomme, men...
- Noe er ofte sant i galskapen. - Fikseringen fører til innbilling.
Jeg er glad for at du fortalte det, Clark.
Du stoler nok på meg til å la meg hjelpe til.
Det er noe du ikke forteller.
Og hva skulle det være, Clark?
Jeg skal sjekke det opp.
Hva i helvete gjorde du på Kents gård?
Hold munn! Du er fast bestemt på å avsløre oss, hva? Inn med deg!
Hvis jeg vil sjekke Kent, så har du ingenting å si.
- Var det ikke dine menn? - Vi pleier ikke å storme gårder.
Hvorfor prøver du å beskytte den gutten?
Må jeg minne om at du kom til oss?
Som om jeg hadde noe valg!
FBI er ikke interesserte i en bondegutt, men i faren din.
Ut med deg, slik at vi kan gjøre jobben vår.
- Det er du som samarbeider med FBI! - Du må stole på meg.
Det gjorde jeg!
- Det var en tabbe. - Du har misforstått alt sammen!
Det handler ikke om deg! De vil ta faren min.
Han prøvde å binde meg med drapet på Metron Labs, så jeg gikk til FBI.
Du... Jeg har gitt ham sjansen til å vise sitt sanne jeg.
Og han har gjort det. Han fortjener det.
- Er andres privatliv uviktige? - FBI gjorde ikke razziaen.
Faren min kan ha sendt sine menn, men hvorfor?
Kanskje han vil at du skal la ham være i fred!
Synd at du ble innblandet i så fall, men det var du nok allerede.
- Hva skal det bety? - Hvor godt kjenner du dr. Swann?
Hva får deg til å tro at jeg kjenner ham?
Ifølge FBI har min far snakket med ham og funnet Swann via deg.
- Dere har hatt kontakt. - Han har studert hulemalerier.
Clark, du fikk to milliardærer til å interessere seg for deg og grottene.
De er dine fiender - ikke jeg.
Du forrådte meg!
- Hei, Kal-El. - Jeg heter Clark.
Forrådte jeg deg ved å møte Lionel Luthor?
- Du gikk med på å hjelpe ham! - Jeg forrådte deg ikke, Kal-El.
Jeg lovte å beholde hemmeligheten din.
Kontakten med Luthor ligger i din interesse.
Den mannen har bare skadet familien min!
Sto han bak eksplosjonen?
Fikk han deg til å klikke i Metropolis?
Jeg åpnet døren til din arv... fordi jeg trodde at du var klar.
Dine handlinger har vist at jeg begikk en feil.
Du forstår ikke.
Det fantes en annen beskjed fra min biologiske far.
Det sto at jeg ble sendt hit for å erobre.
- Vet du om det er sant? - Jeg har ikke alle svarene.
Jeg vandrer på samme vei som deg, Kal-El.
Ikke kall meg for det! Jeg vet ikke hvem det er.
Fedrenes framtidsprosjekt forkastes av sønnene.
Den kampen er like gammel som menneskeheten.
Men jeg er ikke menneskelig.
Menneskelighet handler ikke bare om biologi.
Du kjenner ikke Jor-El. Alt han har sagt, har blitt virkelighet.
Faren min gjorde en avtale for å redde meg, og nå knuser det ham.
Jo lenger du går, desto mer risikerer du å røpe hemmeligheten-
for familien Luthor og hele verden.
Jeg kan ikke la faren min dø for mine tabber.
Hvis det er ditt valg...
...så har jeg noe annet å vise deg.
Aktiver skjerm!
Det står: "Jeg venter." Det må være fra Jor-El.
Den meldingen kom ikke fra rommet.
Den oppsto her på jorden.
Men jeg tror...
...at den ikke var til deg, Kal-El.
Pappa!
- Mamma! Hvor er pappa? - Han dro igjen, Clark.
Faren din klarer ikke alt han pleide å gjøre.
Det er ikke så enkelt. Jeg traff nettopp dr. Swann.
Han tror at Jor-El kontakter noen - men ikke meg.
Han har nok fått budskap via nøkkelen.
- Hva ville Jor-El med faren din? - Han ventet på noe.
Vet du hvor pappa tok veien?
- Har du gjennomsøkt hele gården? - Ja, den er ikke der.
Ut med dere! Ut med dere!
Ut med dere nå!
Ut med alle sammen, sa jeg!
- Du har ikke rett til å være her. - Kanskje kommunen er uenig.
Du vil ha noe som ikke tilhører deg. Du får det ikke.
Enkelte ting er for verdifulle for å bare tilhøre én person.
Jeg er lei av å snakke med deg. La sønnen min være!
Du burde ha oppfostret din som min.
Man fødes ikke svak. Man lærer seg det. Og Clark lærte det av deg.
Pappa!
- Hva gjør du?! - Da vet jeg at du er trygg.
Om du ikke vil forklare for politiet hvorfor du angrep gården...
...så er det best at du lar meg gå.
Gå unna.
Sir... Du bør ta en titt på dette.
Nøkkelen er inni veggen.
Det må den være.
- Hvor er den, Clark? - Jeg har den ikke.
Hei.
Du har mye på gang akkurat nå, men vi har en del uoppklart.
Jeg har oppført meg merkelig...
...men mine følelser for deg har ikke forandret seg.
En del av meg vet det...
Men som Lex sier: "Mennesket er den som det alltid har vært."
- Hva har Lex med dette å gjøre? - Jeg stoler på ham.
Jeg stoler på hans råd. Han vil vårt beste.
Lana... Hvor mange ganger har vi unngått det vi begge vil?
Hver gang jeg får nærme meg deg, gjør det enda vondere når du går.
- Du kan ikke ombestemme deg støtt. - Jeg ville aldri såre deg.
- Jeg drar ikke denne gangen. - Men kanskje jeg gjør det.
Du vet hva faren din sa om å føle at man har gått glipp av noe.
Jeg har fokusert så mye på deg og på å bli sammen på nytt...
...at jeg kanskje går glipp av visse muligheter.
- Som å treffe andre? - Nei! Nei, jeg mener alt.
Jeg kan ikke fortsette sånn før jeg vet det.
Det er ikke rettferdig mot noen av oss.
Clark!
- Lana ble da ikke lenge. - Nei.
- Går det bra med deg, gutt? - Ja.
Vi må snakke om det som skjedde i grottene.
Jeg vet det.
Du ber meg være forsiktig med Lionel Luthor, og så...
- Hvorfor gikk du dit med nøkkelen? - Jeg ble dratt dit.
Det er den eneste forklaringen.
Jeg vet at det gjelder avtalen din med Jor-El.
Jeg trodde du ofret helsa for meg, men det er mer enn som så, hva?
Clark... Jeg har gjort dumme ting de siste dagene.
Men det var ikke Jor-El, men jeg som gjorde dem.
Hva venter Jor-El på?
- Hvordan vet du det? - Dr. Swann.
- Hva lovte du ham? - Det angår ikke deg.
Du ville ikke hatt noe med Jor-El å gjøre uten meg. La meg hjelpe til!
Jeg har lært deg at en tar ansvar for det man gjør, så la meg gjøre det.
Lionel har øynene på oss begge nå. Hva gjør vi når han får ut nøkkelen?
Nøkkelen sitter ikke i veggen.
- Tok du den? - Nei...
Men den finnes et sted.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group