Hvor er han?
Der ute. Han blir hysterisk om man nærmer seg.
Han sier at han beskytter sin bror Julian.
Takk. Jeg håndterer dette, Mr. Woodruff.
- Mr. Luthor... - Det er min sønn.
Lex!
Lex! Ikke tro at du blir utvist for dette.
Du vekker babyen.
Lex. Julian er borte.
Han er her. Jeg fant ham gråtende.
- Jeg sa at han ikke skal skades mer. - Julian er død. Og vi vet hvorfor.
- Det må du akseptere. Nå! - La oss være i fred!
- Nei, Lex! Hva gjør du? - Gå hjem!
- Kom ned derfra. - La oss være i fred!
- Slutt nå. Kom ned. - Julian trenger meg.
Lex! Nei!
Slutt, Lex!
Hva driver du med?
Hvor er jeg?
Håper jeg ikke forstyrrer. Chloe sa at du jobber på gården hele uka.
Pappas hjertespesialist sendte ham til Metropolis for prøver.
- Han er vel på bedringens vei? - Ja.
Men hjertet blir ikke automatisk bra.
Nei... Det gjør vel ikke det.
Du kom vel ikke hit for å se meg møkke i stallen.
Jeg tror det er noe galt med Lex.
Da jeg skulle levere lønningslisten fant jeg ham på taket.
Han ropte etter en Julian.
Hva er det, Clark?
Julian var Lex' lillebror.
Han døde i plutselig krybbedød da Lex var liten.
- Fikk du noen forklaring? - Nei.
Han sa at det bare var et mareritt.
Forrige gang Lex brøt sammen, fant jeg ham der borte.
Han sang for et teppe som han trodde var Julian.
- Kanskje han har fått et tilbakefall. - Du bør nok holde deg borte en stund.
Han er jo vennen min.
Sist han ble gal ble du trampet på av en hest.
- Det var ikke meningen. - Men det skjedde. For siste gang.
Jeg skal snakke med ham.
Si at jeg er på vei og be ham avsette tid til meg.
Lana har visst fortalt om mitt nattlige eventyr.
Hun ble redd, da pleier hun jo å løpe til deg.
- Har du det bra? - Jeg er ikke sprø, hvis du tror det.
Det var harmløst, jeg gikk i søvne.
Du hang over kanten og ropte på Julian. Det var livsfarlig.
Da du lå og sov midt ute i veien i fjor-
- sa jeg ingenting om din psykiske helse.
Jeg hadde ikke sittet på Belle Reve i sju uker.
Legene sier at jeg er kurert.
Men en helseattest holder visst ikke for Clark Kent.
Jeg klarer meg selv.
Marerittene kommer stadig oftere.
Det er ingen mareritt, men spontane minner.
Dr. Garner. Hva de enn er, så påvirker de meg i våken tilstand.
Sjokkene forårsaket atrofi i denne delen av hjernen.
Minnene er en slags muskelspasme.
Det betyr at behandlingen fungerer.
Jeg vil ikke gjenoppleve fortrengte barndomstraumer.
Hvis du er bekymret, så slutter vi.
Det er opp til deg.
Slapp av, Lex.
Lukk øynene og åpne døra til bevisstheten din.
Tenk på faren din. Begynn der vi sluttet forrige gang.
Hvor er du nå?
På 12-årsdagen min.
Så leit at vennene dine ikke fikk se det fine festen-
som mor ordnet.
Jeg sa jo at ingen ville komme. Alle hater meg.
Sånn er det ikke.
De er bare misunnelige. Du er en Luthor og du...
Du er spesiell. Andre har problemer med å akseptere det.
Jeg...
Lex... Mamma ville gi deg dette, men hun hviler.
Har hun det bra?
- Hun virker så trist. - Nei, hun er bare trøtt.
Graviditeten har vært slitsom.
Når barnet blir født, blir hun like henrykt som oss. Her.
Det er bare et gammelt skrin.
Nei, det er mer enn det. Skrinet er smidd av Sankt Georgs rustning.
- Dragedreperen? - Nettopp.
Ifølge sagnet kjempet Sankt Georg mot en veldig vill drage.
Striden hadde pågått i flere dager, og Sankt Georg mistet styrken.
Og troen. Så han tok et stykke av sin ødelagte rustning-
og lagde dette skrinet.
I det la han alle sine tvil og all sin frykt.
- Så fortsatte han dragekampen. - Uten rustning?
Men da dragen så Sankt Georg klar for kamp igjen-
så nølte den og rygget.
Akkurat da støtte Sankt Georg sverdet i dragens hjerte...
...og den falt død om.
Så når folk er slemme mot deg, tar du din redsel og dine tvil-
- og legger dem i skrinet. Så låser du.
Da får du se at du er...
...sterkere enn du tror.
Ta ham opp. Det der var bra, Lex. Det går framover.
Hva gjør du hos dr. Garner?
- Du skulle jo holde deg utenfor. - Du vet hva han gjorde mot Molly.
- Og Ryan. Han er farlig. - Jeg trenger ikke forklare for deg.
Jo. Jeg vil vite hvorfor min beste venn lyver for meg.
Tenk om du mistet sju uker av livet ditt.
Handler det om det?
Clark... Hvis jeg husker den tiden, får jeg svar på spørsmålene mine.
Men dr. Garner setter ingen grenser.
Hans forskning kan bli din død.
Det blåser jeg i. Jeg skal huske alt.
Jeg ble sjokkert da du ringte.
Jeg forsto ikke hvorfor du ville treffe meg.
Lex bruker en høyst eksperimentell metode.
Han vil gjenvinne minnene sine.
Mr. Luthor, du er den eneste som har makt til å stenge Summerholt.
Smigrende at du tror at jeg har slik makt, men...
Hvorfor skulle jeg oppføre meg som en bølle?
Du vil neppe at Lex skal huske.
Ingen bryr seg mer om Lex' psykiske helse enn meg-
- men jeg kan ikke hindre ham fra å prøve å huske.
Selv om han får vite hvordan hans besteforeldre døde?
Jeg trodde at dine foreldre hadde gjort deg svak-
- men jeg har visst undervurdert din mørke side.
Jeg prøver å redde vennen min.
Nei. Du ville presse meg skjult som omtanke for Lex.
- Men du vil ikke at han skal huske. - Det er ikke sant.
Jeg vet hemmeligheten din, Clark. Jeg vet hemmeligheten din, Clark.
Vil du at Lex skal avslutte den livsfarlige behandlingen?
Det er på tide å snakke sant.
Hva gjør du i Smallville, pappa?
Finnes det marsmennesker i Kawatche-hulene?
Jeg har hørt om dine nye fritidsaktiviteter.
Dine utflukter til Summerholt.
- Hvem har sagt det? - Din gode venn Clark.
- Summerholt er en ansett institusjon. - Jaså?
Denne Garners forskning beveger seg i utkanten av det akseptable.
Det passer jo deg perfekt.
Lex, hjernen din er veldig følsom ennå.
Hvorfor risikere forstanden for noen få minners skyld?
Hva er det, pappa?
Er du bekymret for hva jeg skal huske?
Så langt har det vært veldig opplysende.
Behandlingen er farlig, den kan utløse en psykose.
Som om...
- Kan du tørke opp det der, Mary? - Ja, Mr. Luthor.
Nei, jeg kan ta Julian.
Se, for et blikk. Som han ser på en.
- Se! Han er en prins, Lillian. - Jeg vil ikke holde ham.
Det er unaturlig for en mor å ikke ville føle kopling til barnet.
Du får ikke gi barna mine psykiske mén.
Det fikser du så bra selv, Lionel.
- Det der mener du ikke. - Jeg ville jo ikke ha flere barn.
Jeg ser hvordan du behandler Alexander. Du bryter ham ned.
Du har gjort ham svak.
Du har tenkt å gjøre dem til rivaler. Få dem til å slåss om din ømhet.
Du får ikke forvandle dem til uhyrer. Jeg vil ta ut skilsmisse.
Disse konstante truslene begynner å bli slitsomme.
Lex fikk komme hjem for din skyld. Og nå skal du prøve.
Lillian... Prøv.
Prøv, nå. Sånn.
Vi fire skal bli en ordentlig familie.
Jeg gir Mary fri i kveld.
Du trenger å få være alene med sønnen din.
Hva gjør du, Lex?
- Det var en ulykke. - Hva snakker du om?
Hei, gutten min.
Hva driver dere to med?
Han ville ikke slutte å gråte.
Jeg prøvde å vugge ham. Og så...
Du må tro på meg.
Hva har du gjort?
Hva...?
Hva har du gjort?
Hva har du gjort?!
- Lex... - Hva skjedde?
Jeg vet ikke. Vi snakket, du ble katatonisk, og...
- Jeg ringer en lege. - Ingen fare. Jeg har det bra.
Er dette en bivirkning av behandlingen?
- Du leker med ilden. - Slutt!
- Du vil forhindre at jeg husker. - Nei, jeg har ingenting å skjule.
Du lever i fortiden. Du må se mot framtiden!
- Forsvinn. - Det er din store svakhet.
Forsvinn!
Og jeg elsker deg. Ha det.
Det var pappa. Han har det bra, men må bli en dag til.
Fortalte du om Lex?
Jeg vil ikke fortelle om det før det blir alvor.
Dessverre har vi nådd det punktet. Unnskyld, døra var åpen.
Hva gjør du her?
Sa ikke Clark at vi har snakket sammen?
Sønnen din har alltid hatt en viss forkjærlighet for hemmeligheter.
- Kan du la oss snakke, mamma? - Ja visst.
Martha... Kan du hilse så mye til... Jonathan.
Det må være vanskelig å drive gården når han er så svak.
Ikke tenk på ham. Han klarer seg.
Med hans karakterstyrke klarer vi hva som helst.
Jeg savner dine gode råd.
Det finnes alltid en jobb som venter på LuthorCorp.
Takk for at du fortalte hva Lex har drevet med.
Dessverre har vår innblanding fått ham til å påskynde prosessen.
- Men han kan bli alvorlig skadet. - Jeg vet det, men han er voksen nå.
Iblant må man begå sine egne tabber for å innse at man valgte feil vei.
Tenk om han ikke innser det? Tenk om han blir en grønnsak?
I så fall har jeg ikke noe valg...
Jeg får sende ham til Belle Reve igjen. For godt.
Hvor er han?
Hvor er Lex?
Hvordan kom du deg inn? Jeg ringer vakten.
Faren hans setter ham på anstalt igjen.
Lex er bevisst om riskene.
Hva er det, Mr. Kent?
- Du ser ikke frisk ut. - Du må slutte med dette.
Du har alltid vært nysgjerrig på forskningen min.
Nå får du sjansen til å bli en del av den.
Kle av ham.
Musa gikk i fella.
Jeg holdt min del av avtalen. Nå er det din tur.
Lex skal aldri mer behandles på Summerholt.
Nå kan vi bruke dine talenter til noe interessant.
Vi skal påbegynne undersøkelsen av Clark Kent... øyeblikkelig.
- Vi er klare. - Jeg gir deg spørsmålene.
Jeg vil vite sannheten om Clark Kent.
Hvor kommer han fra?
Jeg skal treffe dr. Garner.
Dr. Garner ble nødt til å avlyse.
Jeg vet det, men jeg vil snakke med ham.
Han er dessverre på seminar.
Takk.
- Jeg sitter i møte. - På Summerholt?
Var det derfor Garner avlyste?
- Jeg har ikke tid til dette. - Ta deg tid.
Behandlingen fungerte.
Jeg husker alt.
- Hvor er du? - Det vet du nok.
Jeg må oppklare en ting. Vent på meg.
Senk ham ned. Jeg venter ikke på noen.
Clark... Du må slappe av.
Ta meg til ditt tidligste minne. Hvor kommer du fra?
Legg ham inn, Lara. Vår tid er forbi.
- Timeglasset er tomt. - Tenk om de ikke elsker ham.
Hans skjebne er spådd. Liksom vår.
Farvel, min elskede Kal-El.
Lara!
Hvem er Lara, Clark?
- Hvorfor svarer han ikke? - Jeg vet ikke.
Han reagerer på løsningen.
- Vi må ta ham opp. - Nei. Han har ikke gitt oss svarene.
Lex, hvorfor var du nødt til å avbryte møtet mitt?
Jeg vet ikke.
Men du trakk inn Garner, så du er virkelig redd for minnene mine.
Hva fikk han for bryderiet?
Skru den av!
- Hva søren var det? - Det er alarmen i minneavdelingen.
Det er visst flere som leker med ilden.
- Hjelp meg, Lex. - Jeg skal få deg ut herfra.
Jeg ville sjekke hvordan du har det.
- Du virket dårlig. - Jeg klarer meg.
Hva gjorde du på Summerholt?
- Jeg prøvde å redde vennen min. - Ifølge din mening.
Jeg ba deg glemme det, men du ga deg ikke.
Du dro til og med inn faren min.
Jeg ber helst ikke ham om hjelp, men jeg hadde ikke noe valg.
Han lurte deg.
Garner endte behandlingen mot at du ble forsøkskanin.
Jeg har prøvd å holde pappa borte fra deg, men han er som besatt.
Med minnene fra de ukene hadde han stoppet.
Kanskje det. Men det kunne ha blitt verre.
Du sier at du ikke vil bli som faren din, og det tror jeg på.
Men jo mer dere strider, desto mer ligner du ham-
og flere blir såret.
Jeg blir aldri som faren min.
Jeg ofrer verken deg eller noen andre for å styrte ham.
Hvorfor hater faren din deg?
Ta vare på deg selv, Clark.
Mamma?
Hva har du gjort?
Ikke vekk ham. Han sover.
Men pappa, da?
Ikke tenk på det, kjære.
Julian er lykkelig nå.
Nei...
Har du det bra?
Ja, det er ingen fare.
Igjen kommer du deg ut av røren helt uskadd.
Jeg befant meg på Summerholt fordi...
...jeg var bekymret for deg.
Og Clark.
Jeg ble også sjokkert av at Garner holdt ham der under tvang.
I tumultene glemte jeg å fortelle om mine fortrengte minner.
Slapp av, pappa.
Det gjaldt ikke de ukene.
Det gjaldt Julian.
Nåvel... Den tragedien har vi jo glemt for lenge siden.
Jeg drepte ham ikke.
Jeg forstår at du søker unnskyldninger for dåden din, men...
Jeg så deg stå der ved barnesenga.
Men det tilhører fortiden.
Det var mamma.
Jeg kom inn i rommet og så henne.
- Det var det jeg fortrengte. - Ikke våg å vanhellige hennes minne!
Jeg klandrer ikke henne, men deg.
Hva mener du? Moren din elsket Julian og...
Hun kunne ikke drepe sitt eget barn. Hun elsket ham!
Så hun nektet å utsette ham for ditt særegne foreldreansvar.
Ok, Lex. Hvorfor tok du på deg skylden for din brors død?
Jeg var jo din eneste arving.
Meg, ville du sikkert beskytte.
Mamma, derimot...
Henne ville du ofret.
Hvis jeg hadde visst...
- Hvis jeg hadde sett... - Hva da?
Det ville vært så...
...så annerledes for oss.
Ja, pappa.
Du kunne ha elsket meg.
Nei.
Jeg...
Du har knapt sagt noe om hva som skjedde på Summerholt.
Slapp av, hemmeligheten er godt bevart.
Jaha... Jeg er i huset hvis du trenger å snakke.
Lara.
Det het min biologiske mor.
Hvordan vet du det?
I tanken så jeg mitt første minne.
Hun la meg i romskipet.
Hun var redd for at ingen skulle elske meg.
Så smertefullt å sende ut sin sønn på en tur blant stjernene.
Jor-El fikk meg til å tro...
...at mine virkelige foreldre var fæle, men hun var ikke det.
Jeg fatter ikke at jeg glemte henne.
Det gjorde du ikke.
Det første du sa, var "Lara".
Vi forsto ikke hva det betydde. Men nå vet vi.
Jeg skulle ønske at hun hadde fått møte deg.
Da hadde hun sett hvilken bra mor jeg har.
Det vet hun, Clark.
En mors kjærlighet dør aldri.
Tekst: Siri-Ann Dønnestad Iyuno-SDI Group