Var är han?
Där ute. Han blir hysterisk om man närmar sig.
Han säger att han skyddar sin bror Julian.
Tack. Jag sköter det, mr Woodruff.
- Mr Luthor... - Det är min son.
Lex!
Lex! Tro inte att du blir relegerad för det här.
Du väcker barnet.
Lex. Julian är borta.
Han är här. Jag hittade honom gråtande.
- Jag sa att han inte ska skadas mer. - Julian är död. Och vi vet varför.
- Det måste du acceptera. Nu! - Lämna oss ifred!
- Nej, Lex! Vad gör du? - Gå hem!
- Kom ner därifrån. - Lämna oss ifred!
- Sluta nu. Kom ner. - Julian behöver mig.
Lex! Nej!
Sluta, Lex!
Vad sysslar du med?
Var är jag?
Hoppas jag inte stör. Chloe sa att du jobbar på gården hela veckan.
Pappas hjärtläkare skickade honom till Metropolis för provtagning.
- Han är väl på bättringsvägen? - Ja.
Men hjärtat repar sig inte alltid i första taget.
Nej... Det gör väl inte det.
Du kom väl inte hit för att se mig mocka i stallet.
Lex verkar inte må bra.
När jag skulle lämna lönelistan hittade jag honom på taket.
Han ropade efter nån Julian.
Vad är det, Clark?
Julian var Lex lillebror.
Han dog i plötslig spädbarnsdöd när Lex var liten.
- Fick du nån förklaring? - Nej.
Han sa att det bara var en mardröm.
Förra gången Lex bröt ihop hittade jag honom där borta.
Han sjöng för en filt som han trodde var Julian.
- Han kanske har fått ett återfall. - Du bör nog hålla dig borta ett tag.
Han är ju min vän.
Sist han blev tokig blev du nedtrampad av en häst.
- Det var inte meningen. - Men det skedde. För sista gången.
Jag ska prata med honom.
Säg att jag är på väg och be honom avsätta tid till mig.
Lana har visst berättat om mitt nattliga äventyr.
Hon blev rädd, då brukar hon ju springa till dig.
- Mår du bra? - Jag är inte knäpp, om du tror det.
Jag ägnade mig bara åt lite sömngång.
Du hängde över kanten och ropade på Julian. Det var livsfarligt.
När du låg och sov mitt ute i vägen förra året-
sa jag inget om din psykiska hälsa.
Jag hade inte suttit på Belle Reve i sju veckor.
Läkarna säger att jag är botad.
Men ett friskintyg räcker visst inte åt Clark Kent.
Jag klarar mig själv.
Mardrömmarna kommer allt oftare.
Det är inga mardrömmar, utan spontana minnen.
Dr Garner. Vad de än är, så påverkar de mig i vaket tillstånd.
Elchockerna orsakade förtvining i den här delen av hjärnan.
Minnena är en sorts muskelspasmer.
Det betyder att behandlingen fungerar.
Jag vill inte återuppleva förträngda barndomstrauman.
Om du är orolig så slutar vi.
Det är upp till dig.
Slappna av, Lex.
Slut ögonen och öppna dörren till ditt medvetande.
Tänk på din far. Ta vid där vi slutade förra gången.
Var är du nu?
På mitt 12-årskalas.
Så tråkigt att dina vänner inte fick se det fina kalaset-
som mamma ordnat.
Jag sa ju att ingen skulle komma. Alla hatar mig.
Så är det inte.
De är bara avundsjuka. Du är en Luthor och du...
Du är speciell. Andra har svårt att acceptera det.
Jag...
Lex... Mamma ville ge dig det här, men hon vilar.
Mår hon bra?
- Hon verkar så ledsen. - Nej, hon är bara trött.
Graviditeten har varit jobbig.
När barnet föds blir hon lika förtjust som vi. Här.
Det är bara ett gammalt skrin.
Nej, det är mer än så. Skrinet smiddes av Sankt Görans rustning.
- Drakdräparen? - Just det.
Enligt sägnen kämpade Sankt Göran mot en mycket vildsint drake.
Striden hade pågått i flera dagar och Sankt Göran tappade orken.
Och tron. Så han tog ett stycke av sin trasiga rustning-
och gjorde det här skrinet.
I det la han alla sina tvivel och all sin rädsla.
- Sen fortsatte han drakkampen. - Utan rustning?
Men när draken såg Sankt Göran redo för strid igen-
så tvekade den och backade.
Precis då stötte Sankt Göran svärdet i drakens hjärta...
...och den föll död ner.
Så när folk är elaka mot dig, tar du din rädsla och dina tvivel-
- och lägger dem i skrinet. Sen låser du.
Då får du se att du är...
...starkare än du tror.
Ta upp honom. Det där var bra, Lex. Det går framåt.
Vad gör du hos dr Garner?
- Du skulle ju hålla dig utanför. - Du vet vad han gjorde mot Molly.
- Och Ryan. Han är farlig. - Jag behöver inte förklara för dig.
Jo. Jag vill veta varför min bäste vän ljuger för mig.
Tänk om du förlorat sju veckor av ditt liv.
Handlar det om det?
Clark... Om jag minns den tiden får jag svar på mina frågor.
Men dr Garner sätter inga gränser.
Hans forskning kan bli din död.
Det struntar jag i. Jag tänker minnas allt.
Jag blev chockad när du ringde.
Jag förstod inte varför du ville träffa mig.
Lex använder en högst experimentell metod.
Han vill återfå sina minnen.
Mr Luthor, ni är den ende som har makten att stänga Summerholt.
Smickrande att du tror att jag har sån makt, men...
Varför skulle jag bete mig som en buse?
Ni vill nog inte att Lex ska minnas.
Ingen bryr sig mer om Lex psykiska hälsa än jag-
- men jag kan inte hindra honom från att försöka minnas.
Även om han får veta hur hans farföräldrar dog?
Jag trodde att dina vidskepliga föräldrar gjort dig svag-
- men jag har tydligen underskattat din mörka sida.
Jag försöker rädda min vän.
Nej. Du ville pressa mig och verka bry dig om Lex.
- Men du vill inte att han ska minnas. - Det är inte sant.
Jag vet din hemlighet, Clark. Jag vet din hemlighet, Clark.
Vill du att Lex ska avsluta den livsfarliga behandlingen?
Det är dags för dig att tala sanning.
Vad gör du i Smallville, pappa?
Finns det marsmänniskor i Kawatche-grottorna?
Jag har hört talas om dina nya fritidsaktiviteter.
Dina utflykter till Summerholt.
- Vem har sagt det? - Din gode vän Clark.
- Summerholt är en ansedd institution. - Jaså?
Den här Garners forskning rör sig i utkanten av det acceptabla.
Det passar ju dig perfekt.
Lex, din hjärna är väldigt känslig ännu.
Varför riskera förståndet för några få minnens skull?
Vad är det, pappa?
Är du orolig över vad jag ska minnas?
Hittills har det varit mycket upplysande.
Behandlingen är farlig, den kan utlösa en psykos.
Som om...
- Kan du torka upp det där, Mary? - Ja, mr Luthor.
Nej, jag kan ta Julian.
Titta, vilken blick. Som han ser på en.
- Titta! Han är en prins, Lillian. - Jag vill inte hålla i honom.
Det är onaturligt för en mor att inte vilja känna koppling till barnet.
Du får inte ge mina barn psykiska men.
Det sköter du så bra själv, Lionel.
- Det där menar du inte. - Jag ville ju inte ha fler barn.
Jag ser hur du behandlar Alexander. Du bryter ned honom.
Du har gjort honom svag.
Du tänker göra dem till rivaler. Få dem att slåss om din ömhet.
Du får inte förvandla dem till monster. Jag vill ta ut skilsmässa.
Dessa konstanta hot börjar bli tröttsamma.
Lex fick komma hem för din skull. Och nu ska du försöka.
Lillian... Försök.
Försök, nu. Såja.
Vi fyra ska bli en riktig familj.
Jag ger Mary ledigt i kväll.
Du behöver få vara ensam med sin son.
Vad gör du, Lex?
- Det var en olycka. - Vad pratar du om?
Hej, min son.
Vad sysslar ni två med?
Han ville inte sluta gråta.
Jag försökte vagga honom. Och sen...
Du måste tro på mig.
Vad har du gjort?
Vad...
Vad har du gjort?
Vad har du gjort?!
- Lex... - Vad hände?
Jag vet inte. Vi pratade, du blev katatonisk och...
- Jag ringer en läkare. - Ingen fara. Jag mår bra.
Är det här en sidoeffekt av behandlingen?
- Du leker med elden. - Sluta!
- Du vill förhindra att jag minns. - Nej, jag har inget att dölja.
Du lever i det förflutna. Du måste blicka mot framtiden!
- Försvinn. - Det är din stora svaghet.
Försvinn!
Och jag älskar dig. Hej då.
Det var pappa. Han mår bra, men måste stanna en dag till.
Berättade du om Lex?
Jag vill inte berätta om det förrän det blir allvar.
Tyvärr har vi nått den punkten. Ursäkta, dörren var öppen.
Vad gör du här?
Sa inte Clark att vi har pratat?
Din son har alltid haft en viss förkärlek för hemligheter.
- Kan du lämna oss ifred, mamma? - Javisst.
Martha... Kan du hälsa så mycket till... Jonathan.
Det måste vara svårt att sköta gården när han är så svag.
Oroa dig inte för honom. Han klarar sig.
Med hans karaktärsstyrka klarar vi vad som helst.
Jag saknar dina goda råd.
Det finns alltid ett jobb som väntar på LuthorCorp.
Tack för att du berättade vad Lex har sysslat med.
Tyvärr har vår inblandning fått honom att påskynda processen.
- Men han kan bli allvarligt skadad. - Jag vet, men han är vuxen nu.
Ibland måste man begå egna misstag för att inse att man valt fel väg.
Tänk om han inte inser det? Tänk om han blir ett kolli?
I så fall har jag inget val...
Jag får skicka honom till Belle Reve igen. För gott.
Var är han?
Var finns Lex?
Hur tog du dig in? Jag ringer vakten.
Hans far sätter honom på anstalt igen.
Lex är medveten om riskerna.
Vad är det, mr Kent?
- Du ser ut att må dåligt. - Du måste sluta med det här.
Du har alltid varit nyfiken på min forskning.
Nu får du chansen att bli en del av den.
Klä av honom.
Musen gick i fällan.
Jag höll min del av avtalet. Nu är det din tur.
Lex ska aldrig mer behandlas på Summerholt.
Nu kan vi bruka dina talanger till något intressantare.
Vi ska påbörja undersökningen av Clark Kent... genast.
- Vi är redo. - Jag ger dig frågorna.
Jag vill veta sanningen om Clark Kent.
Var kommer han ifrån?
Jag ska träffa dr Garner.
Dr Garner blev tvungen att ställa in.
Jag vet, men jag vill tala med honom.
Han är tyvärr på seminarium.
Tack.
- Jag sitter i möte. - På Summerholt?
Var det därför Garner ställde in?
- Jag har inte tid med det här. - Ta dig tid.
Behandlingen fungerade.
Jag minns allt.
- Var är du? - Det vet du nog.
Jag måste reda ut en sak. Vänta på mig.
Sänk ner honom. Jag väntar inte på någon.
Clark... Du måste slappna av.
För mig till ditt tidigaste minne. Var kommer du ifrån?
Lägg in honom, Lara. Vår tid är förbi.
- Timglaset är tomt. - Tänk om de inte älskar honom.
Hans öde är förutspått. Liksom vårt.
Farväl, min älskade Kal-El.
Lara!
Vem är Lara, Clark?
- Varför svarar han inte? - Jag vet inte.
Han reagerar på lösningen.
- Vi måste ta upp honom. - Nej. Han har inte gett oss svaren.
Lex, varför var du tvungen att avbryta mitt möte?
Jag vet inte.
Men du drog in Garner, så du är verkligen rädd för mina minnen.
Vad fick han för besväret?
Stäng av den!
- Vad tusan var det där? - Det är larmet i minneskällan.
Det är visst fler som leker med elden.
- Hjälp mig, Lex. - Jag ska ta ut dig härifrån.
Jag ville kolla hur du mår.
- Du verkade illa däran. - Jag klarar mig.
Vad hade du på Summerholt att göra?
- Jag försökte rädda min vän. - Enligt din åsikt.
Jag bad dig släppa det, men du gav dig inte.
Du drog till och med in min far.
Jag ber helst inte honom om hjälp, men jag hade inget val.
Han lurade dig.
Garner slutade med behandlingen mot att du blev försökskanin.
Jag har försökt hålla pappa borta från dig, men han är som besatt.
Med minnena från de veckorna hade han stoppats.
Kanske det. Men det kunde ha blivit värre.
Du säger att du inte vill bli som din far, och det tror jag på.
Men ju mer ni strider desto mer liknar du honom-
och fler och fler råkar illa ut.
Jag blir aldrig som min far.
Jag offrar varken dig eller nån annan för att störta honom.
Varför avskyr din far dig?
Sköt om dig, Clark.
Mamma?
Vad har du gjort?
Väck honom inte. Han sover.
Men pappa, då?
Oroa dig inte, raring.
Julian är lycklig nu.
Nej...
Mår du bra?
Ja, det är ingen fara.
Återigen klarar du dig ur röran helt oskadd.
Jag befann mig på Summerholt därför att...
...jag var orolig för dig.
Och Clark.
Jag chockades också av att Garner höll honom där under tvång.
Mitt i kalabaliken glömde jag berätta om mina förträngda minnen.
Lugn, pappa.
Det gällde inte de där veckorna.
Det gällde Julian.
Nåväl... Den tragedin har vi ju glömt för länge sen.
Jag dödade honom inte.
Jag förstår att du söker ursäkter för ditt dåd, men...
Jag såg dig stå där vid spjälsängen.
Men det tillhör det förflutna.
Det var mamma.
Jag kom in i rummet och såg henne.
- Det var det jag förträngde. - Våga inte vanhelga hennes minne!
Jag klandrar inte henne, utan dig.
Vad menar du? Din mamma älskade Julian och...
Hon kunde inte döda sitt eget barn. Hon älskade honom!
Så hon vägrade utsätta honom för ditt säregna föräldraskap.
Okej, Lex. Varför tog du på dig skulden för din brors död?
Jag var ju din ende arvinge.
Mig skulle du säkert skydda.
Mamma, däremot...
Henne hade du offrat.
Om jag hade vetat...
- Om jag hade sett... - Vad då?
Det hade varit så...
...så annorlunda för oss.
Ja, pappa.
Du kunde ha älskat mig.
Nej.
Jag...
Du har knappt sagt nåt om vad som hände på Summerholt.
Lugn, hemligheten är väl bevarad.
Jaha... Jag finns i huset om du behöver prata.
Lara.
Så hette min biologiska mor.
Hur vet du det?
I tanken såg jag mitt första minne.
Hon la mig i rymdskeppet.
Hon var rädd att ingen skulle älska mig.
Så smärtsamt att skicka ut sin son på en resa bland stjärnorna.
Jor-El fick mig att tro...
...att mina riktiga föräldrar var hemska, men hon var inte det.
Jag fattar inte att jag glömde bort henne.
Det gjorde du inte.
Det första du sa var "Lara".
Vi förstod inte vad det betydde. Men nu vet vi.
Om hon ändå hade fått träffa dig.
Då hade hon sett vilken bra mamma jag har.
Det vet hon, Clark.
En mors kärlek dör aldrig.
Översättning: Helena Johansson www.sdimedia.com