- Er problemet virkelig løst? - Absolutt, Mr. Luthor.
Simuleringene viser at en temperatur- økning fjerner utskillingsurenhetene.
Så alt som trengtes, var å skru opp varmen?
Sammensetningen til meteorsteinene er høyst uvanlig.
Det var en utfordring å finne rett temperatur.
Om dette virker, vil jeg bli berømt.
Og kontoen din vil heller ikke ta skade av det.
Innleder sekvens.
Termisk sekvens innledet.
- Termisk effekt øker med 70 prosent. - Kom igjen.
- Optimal termisk reaksjon. - Eksponerer bestrålingsfrøene.
- Forsøksfrø utsettes for stråling. - 90 prosent.
Absorberingsnivået er som forventet.
Irregulær molekylstimulering i frøene.
95 prosent.
98. Kraftmålet er nådd.
Molekylaktiviteten overgår den i kontrollmodellen. Nivået øker.
- Hva skjer? - Temperaturen stiger for høyt.
- Slå den av! - Jeg prøver!
Gå ut!
Går det ok med deg?
Jeg kaller dette et mislykket forsøk. La oss få deg til sykehuset.
- Lex, går det bra? - Clark. Det går fint.
- Hvordan visste dere at jeg var her? - En venn fortalte om eksplosjonen.
- Hva skjedde? - Vi utførte et eksperiment.
- Og det gikk ikke så bra? - Nei, men det var verdt risikoen.
Ja, det ville nok ha gagnet LuthorCorps økonomi.
Gagnet verden, Chloe.
Bli med til laben og se hva Dr. Sinclair og jeg har jobbet med.
Jeg tror nok dere vil like det her.
- Ok, la oss gå. - Jeg tror ikke helt på den historien.
Jeg går og snakker med Dr. Sinclair.
- Jeg går til laben med Lex. - Vær forsiktig.
Hva han enn sier, LutherCorps eksperimenter ender aldri godt.
Jøss! Det ser ut som det gjør vondt.
- Hva skjedde? - Jeg håpet du visste det.
- Det var en eksplosjon. - Husker du noe annet etter ulykken?
- Noe uvanlig? - Som hva da?
Som å se to av meg?
- Hva? - Eksplosjonen skapte en splittelse.
En oppdeling på molekylnivå. Jeg så meg selv.
Jeg så en annen Lex Luthor.
- Herregud! - Kan det reverseres?
Kan de to jegene bli smeltet sammen?
Notatene mine ligger på laben.
Med dem kan jeg kanskje finne en måte å reversere prosessen på.
Jeg går og henter notatene på laben.
I mellomtiden...
...kan du jo hvile deg litt.
Lex?
- Chloe? - Er ikke du på laben?
- Jeg ville se til Dr. Sinclair først. - Å. Har han det ok?
- Han har ingen smerter. - Jeg ville snakke med ham.
Han sover nå.
Du kan jo komme tilbake senere, når han er litt mer opplagt.
Hjertestans. Defibrillator. 200.
Gå unna.
- Ingen respons. - 250. Gå unna.
Ingen respons.
- Er det eksperimentet? Hagearbeid? - Nei, Clark.
Det handler om fremtiden. Disse vokser i vanlig sand.
- Disse ville ha gagnet jordbruket. - Men ikke middagen.
Smak på det.
Treets frø er bestrålte.
- Noe er galt. Det smaker... - Råttent? Det er utfordringen.
Vi har genmanipulert planter slik at de kan vokse under tøffe forhold.
Men prosessen påvirket også fruktene.
Var det det dere prøvde å fikse?
Dr. Sinclair trodde en temperaturøkning var svaret.
Vi kom langt, men meteorsteinen ble ustabil.
- Brukte dere meteorstein igjen? - Hadde det fungert...
...hadde det vært slutt på sult og hungersnød.
Jeg håper Dr. Sinclairs notater kan forklare hva som gikk galt.
- Clark, har du det ok? - Ja...
Jeg tror det er eplet. Jeg venter ute.
Lex!
Jeg vet at jeg ikke er velkommen, men jeg hørte om ulykken.
- Jeg sjekke at du har det bra. - Jeg har det bra, far.
Takk for omtanken.
Vel... Jeg er glad du er like hel.
- Beklager at jeg trengte meg inn. - Far...
Skal du fortsatt ha den veldedige pengeinnsamlingen på lørdag?
Det er vanskelig å få pengefolkene til å komme-
- når vi bare har salatbar og ingefærkylling.
Ville det hjelpe om sjefen for LuthorCorp kom?
- Er det sant? Vil du gjøre det? - På én betingelse.
At middagen foregår øverst i LuthorCorp Plaza i Metropolis.
Jeg skal snakke med de motvillige pengefolkene.
- Det er veldig sjenerøst av deg. - Du må ha smittet meg.
Jeg har betvilt din plutselige nestekjærlighet-
- men nå ser jeg hvor mye glede det å hjelpe trengende gir deg.
Far, jeg er... stolt av deg.
Tusen takk, Lex.
Jeg er virkelig takknemlig. For alt.
Et fantastisk arbeid, ikke sant?
Hallo, meg.
Hils på ditt virkelige deg.
- Du kan jo ikke løpe fritt rundt. - Hvem er du?
Det spørsmålet har jeg slitt med i årevis.
Husker du sist gang vi var her?
Far sa vi ikke fikk leke her, men jeg fikk deg til å gjøre det.
Døren smalt igjen. Jeg ble innelåst. Ingen kunne høre meg.
Du var så redd.
Et engstelig, skjelvende barn.
- Jeg hatet deg for det. - Herregud! Du er meg.
Nei, Lex. Jeg er mye mer enn det.
- Eksplosjonen i laboratoriet... - Frigjorde meg.
Endelig kan jeg følge min sanne skjebne.
Kom igjen! Du kan gjøre det! Stopp meg! Kom igjen!
Du skuffer meg.
Som alltid.
Hvis jeg skuffer deg, hvorfor dreper du meg ikke?
Skulle gjerne ha gjort det, men det er uvisst hva som ville skje med meg.
Er vi fortsatt forbundet til hverandre? Vil jeg dø, om du dør?
- Jeg vil ikke ta den sjansen. - Du kan ikke holde meg fanget her.
Hvorfor ikke?
Ingen hørte skrikene våre da vi var et barn. Og ingen vil høre dem nå.
Det er som den historien av Dumas. En av våre favoritter.
Ludvig den XIV fengsler sin tvillingbror.
Tvinger ham til å leve sine siste dager bak en jernmaske.
De fleste tror Ludvig gjorde det for å skjule sin brors sanne identitet.
Men grunnen var at han ikke ville se et blekt speilbilde av seg selv.
Det er godt å være konge.
Nå er det opp til meg å vise verden den virkelige Lex Luthor.
- Chloe. - Hei. Det var på tide.
- Hva var det som var så viktig? - Dr. Sinclair.
- Sa han noe om eksplosjonen? - Han kunne ikke det. Han er død.
- Hva skjedde? - Hjertestans.
Han hadde aldri hatt hjerteproblemer.
- Jeg må si det til Lex. - Han vet det, tror jeg.
Jeg traff ham utenfor Dr. Sinclairs rom like før han døde.
Det var like etter du hadde gått til laben.
Jeg var sammen med Lex. Vi gikk til laben sammen.
Som skjedde samtidig som jeg snakket med Lex.
- Det er umulig. - Ikke i Smallville. Det vet vel du.
Du vet... Du har jo sett så mye sprøtt.
- Vi må kunne oppklare dette. - Ja.
Legesenteret har et overvåknings- system, som jeg kan hacke meg inn i.
- Men det vil ta litt tid. - Ring meg om du finner ut noe.
Lex. Hva gjør du her?
Jeg fikk en beskjed om at du ville treffe meg.
- Så du bare slapp deg selv inn? - Beklager.
- Vil du jeg skal gå? - Neida. Du bare overrasket meg.
Det har visst blitt en vane.
- Hva kan jeg gjøre for deg? - Jeg vil snakke med deg om Jason.
Å... Han.
Jeg setter pris på alt du har fortalt om Jason og moren hans.
- Men tror du... - Jeg tror du fortjener noen bedre.
Du fortjener å være sammen med en som ser hvor spesiell du er.
Lex, hva gjør du?
Noe jeg alltid har ønsket å gjøre.
- Vel, jeg liker jo livlige jenter. - Kom deg ut av leiligheten min!
Om det er slik du vil ha det, så.
- Forresten, jeg skal stenge Talon. - Hva? Det kan du ikke gjøre!
- Jo, det kan jeg. - Det er mitt hjem. Hvor skal jeg bo?
Det er opp til deg. Du kan leve som en dronning ved min side.
Eller bli kastet ut sammen med resten av søppelet.
Du kan jo tenke på det.
Det skal iallfall jeg gjøre.
Lex! Hva holder du på med?
Jeg lever i nået, far.
Slik du har lært meg.
Samme tid i morgen?
Hva har jeg gjort nå, da?
Du tilbød deg å være vert for tilstelningen, og så avlyser du den.
"Å hjelpe dem som ikke hjelper seg selv, er bortkastet tid og penger."
- Var det ikke det du brukte å si? - Jeg har forandret meg. Lex...
Folk forandrer seg ikke. De blir veike. Som du.
Ok. Du skal få arrangere veldedighetsmiddagen din.
- Og jeg skal gi et sjenerøst bidrag. - Og hva vil du ha i gjengjeld?
At du viser deg verdig til å være min far.
- Er du gal? - Nei, bare nysgjerrig.
Jeg vil ikke fekte mot deg...
Hold opp! Lex, hold opp!
Er din mirakuløse forvandling ekte? Eller bare et spill?
Lex, hold opp. Nå! Lex!
Vet du svaret på spørsmålet? Hva er inni deg, far?
Er det bare solskinn og glede, eller er det noe annet som vil ut?
Jeg vet at du er der inne et sted, far.
Du skulle ha blitt i fengselet.
Du var tryggere der.
Lana?
- Er alt i orden? - Ja.
Nei. Visste du at Lex skal stenge Talon?
- Nei. Hvem har sagt det? - Han sa det.
- Han sa ingenting om det i går. - Han var hjemme hos meg.
Han oppførte seg som om han var en annen person.
Kanskje han var det.
Tror du han har nok et psykotisk sammenbrudd?
Det er mer komplisert enn som så.
Det er det alltid. Man tror man kjenner noen-
- men de har en side man aldri ser. Før det er for sent.
- Du har sett mine dårligste sider. - Og de beste.
Lana...
- Hallo? - Clark.
Jeg har funnet opptak av Lex og meg utenfor Dr. Sinclairs rom-
- og av deg og Lex på vei ut fra legesenteret.
Hva med tidspunktene?
De er identiske. Det ser ut som Lex har en splittet personlighet.
Ja. Takk.
Lex! Jeg må snakke med deg.
- Dette er viktig. - Jeg har alltid tid til en venn.
- Hva er det? - Hva snakket vi om i går?
Vi snakket om mye forskjellig. Fremtiden.
Forandre verden. Gjøre den om til et bedre sted.
Så ble du dårlig. Du sa at det skyldtes eplet.
Det stemmer.
Hva dreier dette seg om?
Jeg måtte være sikker på hvem jeg snakket med.
- Hva? - Lex, noen myrdet Dr. Sinclair.
- Hvem kunne ha gjort noe sånt? - Du.
Jeg mener... noen som iallfall ligner på deg.
- Hvor fikk du disse fra? - Chloe fikk hentet dem frem.
Hun så deg på samme tidspunkt som vi dro til LuthorCorp.
- Hvordan er dette mulig? - Noe må ha skjedd i eksplosjonen.
Mener du at denne andre Lexen er en slags kopi?
Jeg tror at han er en utskilt del av deg.
Jeg danner et sikkerhetsteam. Møt meg i laben.
Hvordan vet vi at det er deg?
Vi kan prøve å ha et hemmelig tegn, men du kjenner vel meg såpass.
Dette rotet er min feil. Men jeg skal fikse alt dette i kveld.
Takk for at dere sa fra. Teamet mitt jobber med saken.
- Er det noe vi kan gjøre? - Unnskyld.
Hallo? Jeg kommer med én gang.
Det kan være det jeg håpet på. Er straks tilbake. Alt vil ordne seg.
Se etter sikkerhetsfolkene mine.
- Chloe, hva gjør du? - Snoker rundt i andres saker.
- Lex er straks tilbake. - Hvordan vet du at det er ham?
Jeg kjenner vennen min.
Hvor ofte har han gjort noe du ikke hadde forventet?
Folk har mange sider. Noen sider holder de skjult for sine venner.
Noen ganger må man det.
Men til slutt må man stole på noen. Ellers får man et ensomt liv.
- Clark! - Hva har du funnet?
Situasjonen er under kontroll.
Chloe. Chloe?
- Du burde dra til sykehuset. - Ja, akkurat som Dr. Sinclair.
Jeg har det ok. Men jeg skjønner ikke hvordan jeg overlevde. Gjør du?
Jeg husker at jeg grep deg, og at vi stupte under bordet.
Det må ha beskyttet oss.
- Bra at du er så rask. - Ikke rask nok.
Clark, et par skrammer går greit med tanke på alternativet.
Du er alltid der når jeg trenger deg.
Jeg håper jeg kan gjøre det samme for deg en dag.
Jeg vil bare forsikre meg om at du er trygg.
Jeg kan bo hos Lois på militærbasen. Perfekt.
Men å komme mellom henne og faren kan være skummelt.
Vær på vakt, ok? Den onde tvillingbroren er nok sluere enn Lex.
Du kan nå meg på telefonen.
Greit. Ring meg om du ser ham. Vær forsiktig.
Lex er ikke seg selv. Han er farligere enn vi tror. Takk, Lana.
Er det det du synes om meg? Du sårer meg.
- Jeg trodde vi var venner. - Hvor er Lex?
- Han står like foran deg. - Du er ikke ham.
Lex ville aldri ha prøvd å drepe meg og Chloe.
Det stemmer nok. Men han har tenkt på det.
Alle de gangene dere har lagt dere oppi planene hans.
Han har hatt lyst til å drepe dere, men har aldri tort.
- Hva er du? - Jeg skulle til spørre deg om det.
Jeg slapp halve laben i hodet på dere. Men likevel står du her.
Jeg hadde flaks.
Ikke vær beskjeden, vi vet begge at det er mer enn som så.
Nå forstår jeg alt. Den første dagen vi møttes, på broen.
Hvordan du greide å redde meg fra å havne i elven.
Alle de gangene du har dukket opp på rett sted til rett tid.
Det er som du har krefter og evner som ingen vanlige mennesker har.
Du har løyet for meg i årevis, Clark.
Men nå vet jeg om hemmeligheten din.
- Jeg aner ikke hva du snakker om. - Ikke prøv deg!
Jeg så deg. Du løftet et halvt tonn betong, som om det var luft.
Jeg burde ha skjønt det tidligere. Alle bitene var der.
Men jeg ble forblindet av vennskapet. Den faktoren er borte nå.
Hva du enn er, uansett hva du planlegger, så skal jeg stoppe deg.
- Nei. Du slår deg sammen med meg. - Hva?
Tenk på det. Mitt intellekt og dine krefter.
Sammen kan vi herske over jorden. Vi vil være som guder.
- Gud? Du er knapt nok et menneske. - Er du?
- Er den virkelige Lex i live? - Jeg er den virkelige Lex!
- Lever han? - På en måte.
Jeg vet ikke hva som skjer hvis jeg dreper ham.
Så han er et sted der jeg kan holde et øye med ham. Og torturere ham.
Hvor er han? Hvor er han?
Hva er i veien, Clark? Du ser litt dårlig ut.
Som da du var på laben med mitt andre jeg. Da han åpnet safen-
og du ble påvirket av meteorsteinen.
Ethvert menneske har en svakhet.
Også supermennesker. Jeg har godtatt min skjebne.
Du må godta din. Vi kan skape en ny fremtid. Sammen.
- Jeg vil aldri hjelpe deg. - Jo, det vil du.
Ellers får dine kjære lide!
- Clark! - Mor!
Sønn?
- Far! - Herregud! Clark!
- Du blør. - Det er vel sjelden det skjer.
Lex.
Hva har du gjort?
Jeg er imponert over dere. Å holde noe sånt hemmelig-
krever at man fordreier sannheten.
Kanskje Kentene og Luthorene har noe til felles.
Ja, jeg vet om meteorsteinen. Og Clarks unike evner.
- Hva vil du? - Verden, Mrs. Kent.
Og sønnen din skal hjelpe meg. Få ham til å ta til fornuft-
før det skjer noe ulykksalig.
- Som det der. - Far!
Du hadde rett hele tiden, Mr. Kent.
Jeg er skurken i historien.
To Lexer. Hvordan i all verden skjedde det?
Det var en ulykke ved LuthorCorp. Lex ble påvirket av svart kryptonitt.
- Hvor fikk han tak i det? - Jeg tror han skapte det tilfeldig...
...under eksperimentet. Men det er slik jeg kan forene Lexene.
Hvordan da?
Lex-kopien sa han holdt den virkelige Lex fanget. Om jeg kan finne ham...
Clark!
Lex.
- Clark. Kom deg vekk. - Nei, alt vil ordne seg.
Kom deg ut!
Helten kommer til unnsetning. Så forutsigbart.
La ham være!
Jeg begynner å hate lyden av min egen stemme.
Jeg tilbød deg en sjanse til storhet, og dette er hva du gjør med den?
Jeg vil at du skal huske denne dagen. På tross for dine krefter-
var det én mann som vant over deg.
Kanskje dette alltid har vært vår skjebne. Så trist.
La oss se hva som skjer med meg dersom du dør.
Du kan ikke drepe meg. Det er jeg som driver deg.
Jeg gir livet ditt en mening. Jeg er din sjel, din patetiske svekling!
Jeg er den virkelige Lex Luthor!
Lex!
Lex.
Alt er i orden. Det er over nå.
- Det er ikke akkurat et vakkert syn. - Knuste drømmer er sjelden det.
Clark, jeg vil takke for at du reddet meg-
men ordene strekker ikke til.
Jeg ville vært fortapt uten deg. Du er en sann venn.
Synd at din andre halvdel ikke syntes det.
Jeg beklager for det jeg... Han gjorde mot deg.
- Hvor mye av det husker du? - Ingenting.
Etter at vi ble atskilt, var vi som to personer.
- Du bør ta en prat med Lana. - Han skadet vel henne ikke?
Jeg vet ikke hva som skjedde, men hun var opprørt.
Ikke vær så hard mot deg selv. Det var jo ikke deg.
Det er det jeg prøver å finne ut av.
Skapte ulykken en ond Lex, eller er det det som egentlig er inni meg.
- Hei. - Hei.
Dette er virkelig et pinlig øyeblikk.
Chloe fortalte meg hva som skjedde.
Hadde jeg bare visst hva min andre halvdel gjorde-
- så kunne jeg beklage skikkelig. Jeg håper bare du kan tilgi meg.
Så lenge du ikke stenger Talon og kaster meg ut, så.
Sa jeg det?
Samtidig som du uttrykte begjær.
Lana, jeg er lei for det. Det var ikke meg.
Er du sikker?
Uansett hva jeg føler for deg-
- så ville jeg ikke ødelegge vennskapet vårt.
Det vet jeg.
Jeg er virkelig lei for det.
Jeg, også.
- Planlegger du et nytt overfall? - Far. Kinnet ditt.
Det var en vekker, som jeg er takknemlig for.
Du, uansett hva jeg har gjort i det siste...
En unnskyldning er unødvendig. Snarere tvert imot.
Du har vist deg som den sønnen jeg alltid har ønsket meg.
Takk for at du har påpekt mine feilaktige handlinger.
Hva mener du?
- Jeg legger ned stiftelsen. - Hva?
- Du lever jo for veldedighet. - Det var kun en tåpelig drøm.
Jeg er våken nå.
Man kan ikke benekte sin sanne natur, eller hva, Lex?
Nei. Vi er Luthorer.
Vi er Luthorer.