Är problemen uppklarade, dr Sinclair?
Ja, mr Luthor. Simuleringarna har lyckats.
Ökar man den termiska stabiliteten med 98% elimineras föroreningarna.
- Räckte det med att höja värmen? - Fullt så enkelt är det inte.
Meteorstenarnas uppbyggnad är unik. Temperaturen var svår att beräkna.
Hoppas att ni löser det. Då gör jag intryck på världen.
Ert bankkonto tar väl inte heller skada.
Påbörja sekvens.
Termisk sekvens påbörjad.
Höj den termiska uteffekten med 70%.
- Kom igen... - Optimal termisk reaktion nära.
Öppnar provexemplaren för bestrålning.
Testfröna utsätts för strålning.
90%. Upptagningsnivån är den förväntade.
Oregelbunden molekylär retning i fröna.
95%. 98. Den avsedda effekten har uppnåtts.
Den molekylära aktiviteten har överskridits. Nivåerna stiger!
- Nivåerna har överskridits! - Vad pågår här?
- Stäng av den! - Jag försöker!
Ut härifrån!
Hur gick det?
Det här kallar jag ett misslyckande. Vi åker till sjukhuset, dr Sinclair.
- Allt väl, Lex? - Clark... Jag mår bra.
- Hur visste ni att jag var här? - Vi hörde om en explosion.
- Vad hände? - Vi utförde ett experiment.
- Det gick inte så bra. - Nej, men det var värt risken.
Det var det säkert för LuthorCorps slutresultat.
Följ med till labbet, så får ni se vårt arbete.
Det här kommer ni verkligen att gilla.
Okej, då sticker vi.
Vänta, Clark. Jag köper inte allt Luthor säger-
- så jag kollar upp det här med dr Sinclair.
Visst, jag tar en titt på labbet.
Vad han än säger, slutar LuthorCorps experiment alltid illa.
Det ser ut som om det gör ont.
- Vad har hänt? - Jag hoppades att du visste det.
En explosion inträffade.
Minns du om nåt ovanligt hände efter olyckan?
- Som vad då? - Såg du två uppsättningar av mig?
- Vad då? - Explosionen orsakade en separation.
En delning på molekylär nivå.
Men jag såg mig själv, doktorn.
- Jag såg en Lex Luthor till. - Gode Gud...
Går det att ändra tillbaka? Kan de två jagen tvingas ihop igen?
Mina anteckningar finns borta på labbet.
Om jag hade dem kunde jag kanske ändra tillbaka.
Jag ska hämta anteckningarna på labbet.
Under tiden...
Ska inte du ta och vila?
Lex?
- Är inte du på labbet? - Jag ville träffa doktorn.
- Mår han bra? - Han känner inte alls av det.
- Jag hoppades få prata med honom. - Han sover nu.
Kom tillbaka senare när han känner sig mer livskraftig.
- Akutläge på sal 213! - Akta!
Hjärtstillestånd. Defibrillator. 200. Undan!
- Ingen reaktion. - 250. Undan!
Gällde experimentet trädgårdsskötsel?
Nej, det handlar om framtiden.
De här växer i vanlig sand, och några droppar vatten räcker.
Pappa skulle slippa oron för skörden.
Tills den landar på middagsbordet.
Smaka.
Det har vuxit ur bestrålade frön.
- Det smakar... - Ruttet? Vi har brottats med det.
Vi har utplånat växtens svaga gener och den växer och frodas.
Men processen drabbar frukten.
Höll ni på med det vid explosionen?
Dr Sinclair trodde på en höjning av temperaturen.
- Men meteorstenen blev labil. - Jobbade ni med dem igen?
Om jag hittar en lösning skulle LutherCorp stoppa svälten.
Hoppas dr Sinclairs anteckningar kan förklara vad som gick snett.
- Allt väl, Clark? - Ja.
Äpplet gör sig påmint. Jag väntar utanför.
Jag har inte glömt, Lex. Jag är ju inte välkommen hit-
- men jag hörde om olyckan och ville kolla upp dig.
Jag mår bra, pappa. Tack för omtanken.
Jag är tacksam för att du är helskinnad.
- Ursäkta att jag trängde mig på. - Pappa?
Ska du ordna den där välgörenhetstillställningen?
Ja. Det är en intressant utmaning-
- att locka de givmilda till en sallad och kyckling med ingefära.
Hjälper det om chefen för LutherCorp kommer?
- Är det sant? Vill du det? - På ett villkor.
Tillställningen ska hållas på LuthorCorp Plaza i Metropolis.
Jag ska till och med kontakta de givmilda som är motvilliga.
- Det var generöst av dig. - Du har smittat av dig.
Jag tvivlade på din plötsliga välgörenhetsiver-
- men jag ser hur lycklig du blir av att hjälpa.
Jag är stolt över dig, pappa.
Tack, Lex.
Jag är verkligen tacksam... för allt.
Fantastiskt arbete, inte sant? Hejsan, jag.
Träffa ditt sanna jag.
Du kan väl inte springa lös?
- Vem är du? - Det har jag länge velat veta.
Minns du när vi var här senast?
Vi fick inte leka här, men jag insisterade.
Dörren blåste igen och låste in mig. Ingen kunde höra mig.
Du var livrädd!
Ett skrajset, darrande barn.
- Jag avskydde dig för det. - Herregud, du är jag.
Nej, Lex. Jag är så mycket mer.
- Explosionen... - ...befriade mig från dina svagheter.
Äntligen kan jag bli ett med mitt sanna öde.
Ja, kom igen! Du fixar det.
Stoppa mig! Kom igen!
Du gör mig besviken. Som alltid.
- Varför dödar du mig inte i så fall? - Inget skulle göra mig lyckligare.
Tråkigt nog, vet jag inte vad som händer då.
Är vi fortfarande förbundna? Upphör jag att existera när du slutar andas?
Jag tar inte gärna den risken.
- Du kan inte hålla mig inlåst här. - Varför inte?
Ingen hörde skriken när vi var små. Ingen lär höra dina nu.
Det är precis som i vår älsklingsbok av Dumas.
Ludvig XIV spärrar in sin tvilling och tvingar honom att leva...
- ...med en järnmask. - Nej.
De flesta tror att Ludvig ville dölja broderns sanna identitet.
Men han stod inte ut med en så blek kopia av sin storhet.
Nej... Nej!
Jag trivs med att vara kung.
Jag ska visa världen vem den riktige Lex Luthor är.
- Chloe! - Du är sen för att vara kvartsback.
- F.d. Vad är så viktigt? - Dr Sinclair.
- Sa han nåt om explosionen? - Det kunde han inte.
- Han är död. - Vad har hänt?
Hjärtstillestånd trots att han inte haft hjärtproblem förut.
- Lex måste få veta det. - Det gör han redan.
Jag stötte på honom på väg ut från Sinclairs sal.
Det var när du hade åkt till labbet.
Chloe, jag var med Lex. Vi åkte till labbet tillsammans.
Det var samtidigt som jag pratade med Lex.
- Det är omöjligt. - Inte i Smallville. Det vet väl du.
Du har sett så mycket konstigheter.
- Hur ser tidsbilden ut? - Det finns ett övervakningssystem.
Det har jag inte hackat mig in i tidigare.
- Det kommer att ta ett tag. - Ring mig om du hittar nåt.
Lex? Vad gör du här?
Jag hörde på mobilen att du ville ses.
- Låste du upp och gick in? - Det var fel av mig.
- Vill du att jag ska gå? - Nej, men du överraskade mig.
Jag har överraskat många.
- Hur kan jag hjälpa miss Lang? - Jag ville prata om Jason.
Jaså, han...
Jag uppskattar allt du har berättat om Jason och hans mamma...
- Men tror du verkligen... - Jag tycker...
...att du förtjänar nån som är bättre.
Du förtjänar att vara ihop med nån som inser hur speciell du är.
Vad sysslar du med, Lex?
Det som jag alltid har velat göra.
- Nåväl, jag gillar när de har klös. - Försvinn från lägenheten!
Om det är så du vill ha det... Jag ska förresten stänga Talon.
- Vad? Det kan du inte göra! - Det tror jag nog.
- Jag bor här. Vart ska jag ta vägen? - Det är upp till dig.
Du kan leva som en drottning med mig. Eller åka ut med soporna.
Tänk över saken.
Det ska jag i alla fall.
Vad i helvete håller du på med, Lex?
Tar vara på stunden, pappa.
- Precis som du har lärt mig. - Samma tid i morgon.
- Vad har jag nu gjort för fel? - Du ville hålla i insamlingen.
Sen ställer du in allt. Varför det?
"Att hjälpa dem som inte hjälper sig själva är slöseri med tid."
- Brukade inte Lionel Luthor säga så? - Människor förändras, Lex.
Nej, det gör de inte. De blir mesiga som du.
Kör till.
Ordna din välgörenhetsfest. Jag ska bidra med en stor summa.
Och vad ska jag göra i gengäld för att få den summan?
Jag vill att du bevisar att du är värd att vara min far.
- Jag är bara nyfiken. - Jag tänker inte fäktas... Sluta!
Är din omvandling till en exemplarisk man äkta?
Sluta med det här, Lex. Sluta nu.
Kan du svaret på den frågan?
Hur ser din insida ut?
Finns det nåt som snor sig och våndas i magen och vill ut?
Jag visste att du fanns där inne nånstans, far.
Du skulle ha stannat i fängelset. Du var i säkerhet där.
Lana?
- Är allt som det ska? - Ja.
Nej... Visste du att Lex ska stänga Talon?
- Nej. Vem har sagt det? - Han gjorde det.
- Han sa ingenting i går kväll. - Han var hemma hos mig.
Han var som en helt annan människa.
Har han blivit psykotisk igen?
Det är mer komplicerat än så.
Det är alltid det.
Man tror att man känner nån, men de har sidor man aldrig ser...
...förrän det är för sent.
- Du har sett mina sämsta sidor. - Och dina bästa.
Lana...
Hallå?
Jag har övervakningsbilder på Lex och mig utanför dr Sinclairs sal-
- och på dig och Lex när ni lämnar sjukhuset.
- Vad säger tidkoderna? - De är identiska.
Vår favoritmiljardär verkar lida av en rejäl personlighetsklyvning.
Tack.
Lex!
Jag måste prata med dig. Det här är viktigt.
Jag har alltid tid för en vän. Vad gällde det?
- Vad pratade vi om i går kväll? - Vi talade om mycket.
Om framtiden. Om hur man kan förändra världen-
och göra den till en bättre plats.
Sen började du må illa. Du sa att det var äpplet.
Ja, det stämmer.
- Varför undrar du det, Clark? - Jag ville vara säker på vem du är.
Vad?
Dr Sinclair är död, Lex. Nån har mördat honom.
- Vem skulle göra nåt sånt? - Du skulle kunna det.
I alla fall nån som ser ut som du.
- Var fick du tag på de här? - Från sjukhusets kameror.
Chloe såg dig samtidigt som du var med mig.
- Hur är det möjligt? - Nåt hände vid explosionen.
Menar du att den andre Lex är en kopia?
Han separerades nog från dig.
Jag sätter ihop ett team med säkerhetspersonal.
Hur ska jag veta att det är du?
Vi kan pröva ett hemligt handslag. Du känner ju mig efter alla dessa år.
Allt är mitt fel. Men jag ska sätta p för det i kväll.
Tack. De säkerhetsansvariga försöker få läget under kontroll.
- Kan vi hjälpa till? - Ursäkta.
Hallå? Jag kommer nu. - Det här kan vara det jag hoppades på.
Oroa er inte. Snart är det över.
Håll utkik efter de säkerhetsansvariga.
- Vad gör du? - Snokar. Jag borde nog satsa på det.
- Lex kommer snart tillbaka. - Hur vet du att det var han?
Jag känner väl min egen kompis.
Hur många gånger har din kompis gjort nåt i smyg?
Folk visar inte alla sidor för sina nära och kära.
- Ibland har man inget val. - Jo, man måste våga anförtro sig.
Annars blir ens liv så ensamt.
Clark? Clark!
Vad har du hittat?
Läget är under kontroll.
Chloe... Chloe?
- Du borde åka till sjukhuset. - Det gick inte bra för Sinclair där.
Jag mår bra! Men hur kunde jag överleva när himlen rasade ner?
Fattar du det?
Det sista jag minns var att vi dök ner under labbets bord.
Det skyddade oss från allt bråte.
- Tänk vilken snabb f.d. kvartsback. - Inte tillräckligt.
Jag kan leva med några blåmärken med tanke på alternativet.
Du vet alltid när jag behöver dig.
Hoppas att jag kan återgälda dig en dag.
Huvudsaken är att du är utom fara.
Jag kan bo med Lois på militärbasen.
Men om hon och generalen ska försonas är väl det lika farligt.
Se upp. Man vet aldrig vad Lex ondskefulla tvilling hittar på.
Jag finns på mobilen.
Om du ser honom, ring mig. Var försiktig.
Lex är inte sig själv. Han är farligare än vi trodde. Tack, Lana.
Är det din åsikt? Jag blir sårad. Jag trodde att vi var vänner.
- Var är Lex? - Han står mitt framför dig.
Nej, han skulle aldrig försöka döda mig eller Chloe.
Du har antagligen rätt. Men han har tänkt på det-
- alla de gånger du lagt dig i hans planer.
Han har aldrig vågat döda er alla.
- Vad är du? - Jag skulle precis fråga dig det.
Halva labbet föll ner på dig och miss Sullivan.
- Men här står du. - Jag hade tur.
Var inte så blygsam. Du är mycket mer än så.
Nu faller bitarna på plats.
Den allra första dagen när du räddade mig ur bilen i floden...
Alla andra gånger som du har dykt upp i precis rätt ögonblick.
Du verkar besitta en kraft och förmåga vanliga dödliga saknar.
Du har ljugit för mig i åratal. Men jag vet om din hemlighet.
- Vad pratar du om? - Lägg av!
Jag såg dig efter explosionen. Du lyfte ett halvt ton bara så där.
Jag borde ha förstått det för länge sen.
Alla tecken fanns där. Vår vänskap förblindade mig.
Men den faktorn är inte längre aktuell.
Vad du än är och tänker göra, ska jag hindra dig.
- Nej, vi ska göra gemensam sak. - Vad då?
Tänk på saken. Mitt intellekt och dina krafter...
Tillsammans kan vi styra världen som gudar bland människor.
Du är ingen gud, knappt ens mänsklig.
Är du det?
- Lever den verklige Lex? - Fattar du inte? Jag är Lex!
- Lever han fortfarande?! - På sätt och vis.
Vem vet vad som händer om han dör? Han är undangömd.
Jag torterar honom om jag blir låg.
Var är han? Var är han?!
Är nåt på tok, Clark? Du ser lite illamående ut...
...precis som på labbet med mitt andra jag.
Han öppnade dörren och exponerade dig för meteorstenen.
Alla människor har en svaghet även om man är övermänsklig.
Jag har blivit ett med mitt öde. Bli ett med ditt.
Vi kan utforma en ny framtid.
- Jag gör inte gemensam sak med dig. - Jo.
Annars kommer alla du älskar att lida!
- Clark?! - Mamma!
- Pappa! - Herregud, du blöder ju!
- Det händer väl inte så ofta. - Lex...
Vad har du haft för dig?
Det må jag säga... Ska en sån hemlighet bevaras-
- krävs en enorm förmåga att mörka sanningen.
Familjerna Kent och Luthor har en del gemensamt.
Ja! Jag känner till den gröna meteorstenen och Clarks talanger.
- Vad är du ute efter? - Er son och jag ska dominera världen.
Banka in lite vett i skallen på honom innan nåt händer!
- Som det där... - Pappa!
Ni hade rätt om mig hela tiden, mr Kent.
Jag är skurken i dramat.
SMALLVILLES SJUKHUS
Två Lex. Hur i helvete gick det till?
En olycka inträffade på LuthorCorp. Lex påverkades av svart kryptonit.
- Hur fick Lex tag på den? - Han vet inget om den.
Han råkade bara skapa den.
Men på så sätt kan jag förena de två Lex...
Kopian Lex i ladan sa att han höll Lex vid liv.
- Om jag bara kan hitta honom... - Clark!
Lex...
Clark... Ut härifrån.
- Du kommer att klara dig. - Ut härifrån.
Hjälten kommer till undsättning!
- Är inte det förutsägbart? - Låt honom vara.
Jag börjar avsky ljudet av min egen röst.
Jag gav dig chansen att uträtta nåt storslaget. Och vad gjorde du?
Glöm aldrig att du trots dina enorma krafter besegrades av en människa.
Det här kanske alltid har varit vårt öde. Så sorgligt...
Få se hur det går för mig om du dör...
Du kan inte döda mig. Jag är din drivkraft!
Jag ger ditt liv mening. Jag är din själ, din ynkliga typ!
Jag är den sanne Lex Luthor!
Lex?
Lex!
Ingen fara, det är över nu.
Inte mycket till utsikt, va?
Brustna drömmar är sällan det.
Clark?
Jag vill tacka dig. Du räddade livet på mig. Men ord räcker inte till.
Utan dig hade jag varit förlorad. Du är en äkta vän.
Vad synd att din andra hälft inte tyckte det.
Jag är ledsen för allt det jag... han utsatte dig för.
- Hur mycket minns du? - Inget, egentligen.
När vi separeras blir vi olika människor.
Prata med Lana vid tillfälle.
- Har han sårat henne? - Jag vet inte.
Men hon verkade så uppriven.
Döm inte dig själv för hårt. Det var inte du.
Det där har jag försökt fundera på.
Skapade olyckan en ondskefull Lex...
...eller är jag sån inombords?
- Hej... - Hej.
Det här är mitt livs pinsammaste ögonblick.
Chloe har satt mig in i vad som hänt.
Jag önskar att jag kunde minnas vad som hände och be om ursäkt för det.
Jag hoppas bara att vi kan lämna det bakom oss.
Bara du inte stänger Talon och kastar ut mig.
Har jag sagt det?
Dessutom gav du uttryck för vissa... lustar.
Förlåt, Lana. Det var inte jag.
Är du säker på det?
Hur jag än känner skulle jag aldrig riskera vår vänskap.
Jag vet det.
Jag är verkligen ledsen.
Det är jag också.
- Planerar du för nästa överfall? - Din kind, pappa.
Det blev en tankeställare som jag är tacksam för.
- Vad jag än har gjort... - Snälla, ingen ursäkt behövs.
Snarare tvärtom.
Du har bevisat att du är den son jag vill ha.
Och tack för att du visade hur fel jag hade.
Vad pratar du om?
Jag ska avveckla stiftelsen omedelbart.
Vad?! Det kan du inte. Välgörenheten är ju hela ditt liv.
Det var bara en löjlig dröm. Jag har vaknat nu.
Man kan inte förneka sin sanna natur. Eller hur, Lex?
Nej. Vi är Luthors.
Vi är Luthors.
Översättning: Katarina Ohberg www.sdimedia.com