Dobbel espresso, svart.
Dette er som et gratis show: "Kaffejenta." Hvor er servitøren?
Dobbel cappuccino, uten skum, med skummet melk. Dobbel americano.
Neste?
Hei! Det der kan du ikke gjøre.
- Hva vil du ha? - Jeg har fått det jeg ville ha.
Flott. Neste?
University of Miami? Skal du bytte ut flanellskjorta med sandaler?
Når man skal begynne et nytt liv, hvorfor ikke ved en strand?
Bare synd at jeg må dra fra foreldrene mine.
Det er nok vanskelig å erstatte deg og dine evner.
- Evner? - Lois, en dobbel cappuccino, takk.
Et øyeblikk.
Du store min! Vi har blitt ranet.
Clark? Clark?
- Hva skjedde? - Hvem er Clark?
Det må være rart å se barndomshjemmet sitt for første gang.
Er det noe her du gjenkjenner? Huset? Kyrne? Traktoren? Ett eller annet?
- Er det virkelig her jeg bor? - Ja.
Du tilbringer mest tid der inne.
- På låven? - Normalitet var ikke noe for deg.
Og der forsøkte jeg å være morsom. Noen ganger så tryner jeg.
Clark, du bor jo her.
Akkurat, ja.
Jeg... Den... Den satt fast.
Jeg tror faktisk at den var låst.
Mr Kent? Mrs Kent?
- Hva har skjedd med døra? - Jeg åpnet den...
- Så kom det en vind og blåste den av. - Ja vel.
- Vet du hvor mr og mrs Kent er? - Metropolis. Hjerteundersøkelsen.
- Clark, det visste du, jo. - Nei, han har hukommelsestap.
- Igjen? - Hva mener du med "igjen"?
- Du har klærne på denne gangen. - Foreldrene hans må komme.
Det blir vanskelig. Mr Kent vil være neddopet i noen dager.
- Hva skjedde? - Jeg våknet opp i smuget. Der var...
Chloe. Jeg tror han hadde et sammenstøt med raneren.
Var det en raner som kan slette hukommelsen?
Det kan forklare hvorfor det tok så lang tid før jeg oppdaget ranet.
- Jeg skal finne ut mer om amnesi. - Bare etterlat ham hos meg.
Men mine kokkekunster begrenser seg til peanøttsmør-og-syltetøy-smørbrød.
- Greit? - Jeg er vel ikke i slekt med henne?
Nei, men det er jeg. Du bor med henne.
Vet du hva? Jeg tar ham med til låven for å se om han husker noe.
- Greit. Som du vil. - Vi må snakke sammen.
- Hvorfor smiler du så lurt? - Det kom noe fra Central Kansas.
Gratulerer. Basert på tykkelsen, er det nok ikke avslagsbrev.
Vi kan jo sjekke ut studenthjemmene i helgen.
Jeg vet ikke om jeg vil gå på Central Kansas eller noe annet college.
- Jeg har tenkt mye på dette. - Vi har jo planlagt dette i et år.
Lana, dette er vår mulighet til å legge alt bak oss.
- Det vil bli som det var i Paris. - Nei.
Jason, forrige sommer var utrolig. Men vi må innse det.
Vi kan ikke gjenskape den. Ikke med alt som har skjedd.
Steinene, moren din og alle løgnene.
Hvor lenge har du følt det sånn? Du må ha tenkt lenge på dette.
Ja. Helt siden dette forholdet ble det samme som jeg forlot.
- Så dette dreier seg om Clark? - Nei.
Det dreier seg om oss. Det er for mange hemmeligheter.
Jeg skulle gjerne slått en strek over fortiden, men det går ikke.
En slik sjanse får man kanskje bare én gang i livet.
Du fikk meg til å glemme hva jeg har blitt.
- Hva mener du? - Du får ikke gi opp nå. Ok?
Du aner ikke hvor mye jeg har beskyttet deg. Eller hva?
- Her. Bøy den. - Den er av metall.
- Jeg kan ikke bøye den. - Du rev jo døra av hengslene.
Forsøk.
Hvordan gjorde jeg det der?
Det er vel egentlig jeg som skulle ha spurt deg om det.
Kom og sett deg her.
Smallville ble rammet av en meteor- sverm da du var liten.
Dette høres rart ut, -
- men noen av meteorittene har hatt en utenomjordisk effekt på visse folk.
Og jeg tror at du er en av dem.
Utenomjordiske krefter? Tror du at jeg er et romvesen?
En mutant?
Ja. Som har reddet livet mitt flere ganger.
Du har vært Smallvilles selvutnevnte helt.
Og jeg synes at det er helt fantastisk.
Vi må ha vært gode venner, ettersom jeg fortalte deg alt dette.
Tja... Faktisk så fortalte du det ikke.
Du måtte jo beskytte deg selv.
Mange ville ha forrådt deg om de hadde visst det.
Men ikke du? Eller hva?
Aldri.
- Lois sa at hun sto her hele tiden. - Hvorfor ringer vi ikke til politiet?
Vi vil ikke at du skal tiltrekke deg oppmerksomhet fra myndighetene.
Kan du se om du finner noe?
Chloe, er det noe der?
Bak der. Ved føttene dine. Under matten.
- Hvordan visste du at den lå der? - Jeg kunne... Jeg antar...
Jeg... Jeg kan se gjennom ting.
Vent nå litt. Du kan altså se gjennom gjenstander?
- Du visste vel ikke om den evnen. - Nei.
Og det er en av de evnene som du bør holde hemmelig.
Jeg har tenkt på det.
Hvorfor var jeg så urolig for hva folk ville tro? Du taklet det jo.
Ja, men dessverre er ikke alle like progressive som meg.
- Det er deres problem, ikke mitt. - Jeg forstår-
- at du er ivrig etter å la sannheten om deg komme frem.
Jeg skjønner at det ikke er lett å holde det skjult. Men sov på saken.
Jeg vet. Men ingen kan virkelig kjenne meg når jeg aldri er meg selv.
Du må ha hatt dine grunner for ikke å fortelle det til folk.
- Derfor må du få tilbake hukommelsen. - Så jeg kan lyve for folk igjen?
- Jeg vil ikke ha et sånt liv. - Snakk med foreldrene dine først.
Clark? Clark?
For tidlig forbrenning. Det hadde jeg ikke trengt å vite om.
Hvem er det der?
Det der... er Lana Lang.
Ditt livs store kjærlighet.
Du har visst glemt at du bruker å skjule følelsene dine.
Jeg kom for å spørre om du hadde bra, -
men du svarte visst på det.
Ville du ha likt om livet ditt var et tomrom?
- Selvmedlidenhet. Så givende. - Chloe vil gjerne beskytte meg.
- Det er mange jeg ikke kan stole på. - Og du vet ikke hvem det er.
Selv om du ikke husker alle brikkene, så kan du fortsatt spille.
- Hvordan gjør jeg det? - Stol på magefølelsen.
Hva sier den om meg?
At vi ikke likte hverandre noe særlig.
Du er på rett spor. Fortsett sånn, Smallville.
- Hei, Clark. - Hei.
Jeg hørte om det som har skjedd med deg.
- Unnskyld. Du husker vel ikke meg. - Lana.
Jeg tenkte å stikke innom. Jeg trodde ikke du ville komme hit.
Jeg kom for å treffe deg.
Chloe... Hun sa at vi hadde vært...
Ja. Det var vi.
Hva skjedde?
Vær så snill. Jeg vil gjerne vite det.
Jeg også.
Var det meg?
Jeg begriper det ikke.
Hvis jeg følte det samme da, som jeg gjør nå....
Ikke si det. Jeg vil ikke vite det.
Jeg vil ikke vite det, for denne gangen skal det bli annerledes.
Denne gangen?
Vi bør ikke snakke om dette nå.
Når kan vi snakke om dette?
Hvordan kom han seg hit?
Hjertet husker visst mer enn hjernen.
Kom igjen. Ikke drøm deg bort i de tomme blå øynene.
Hei. Billetten vi fant, kom fra Grandview motorcrossbane.
- Den tilhører en Kevin Grady. - Vi tenkte å dra hjem til ham.
Kevin? Hva gjør du her?
- Jeg holdt ikke ut der lenger. - Men du er jo under behandling.
Den virker ikke. Dere vil at jeg skal holde det med Dillon hemmelig.
Men uansett hva de gjør, så vil jeg alltid vite sannheten.
Ikke vær urolig. Jeg har penger. Jeg klarer meg.
Jeg skjønner at dere ikke klarer å se meg hver dag.
- Kevin, la oss hjelpe deg. - Det kan dere ikke.
- Det stedet gjorde meg til en frik. - Hva mener du?
Dette.
- Ja? - Hei.
Vi kom for å hente pengene sønnen din tok fra Talon.
- Sammen med en bit av minnet mitt. - Dere tar feil.
Vi fant denne på Talon. Den er Kevins. Vi vil gjerne snakke med ham.
- Det går ikke. Han er bortreist. - Som betyr at han behandles-
- ved Sommerholt-instituttet.
Beklager. Jeg kunne ikke unngå å se parkeringsbeviset i frontruta.
- Det raker ikke dere. Far vel. - Vi sier ikke at han gjorde det.
Vi vil bare høre om han vet noe.
Greit. Ja, sønnen min er pasient ved Sommerholt.
Sist høst tok jeg med guttene mine på jakt. Ved Autry Clearing.
Det skjedde en ulykke. Kevin holdt på å lade geværet, og...
Jeg mistet min sønn Dillon.
Mr Grady, det gjør meg vondt.
Kevin taklet det ikke. Han var...
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Så jeg...
Vi trodde at hvis Sommerholt fjernet minnene, -
- så kunne kanskje Kevin komme seg videre.
Ha meg unnskyldt. Jeg må prøve å finne sønnen min. Takk.
En hjerteskjærende historie, men jeg tror ikke på den.
Jeg ser meg litt rundt.
- Clark, er alt i orden? - Jeg hører noen som løper.
Hva? Superevnene står visst i kø. Hvor kommer det fra?
Fra den andre siden av huset. Nå er han visst på en motorsykkel.
Bare stol på meg. Spring! Spring, Clark!
Nabolagets eneste slott. Tenk at jeg er venn med en milliardær.
Pussig. Du brukte ikke å være så imponert før.
Mr Luthor.
Lex. Vi droppet formalitetene etter at jeg kjørte deg ned på en bro.
Vi kom for å spørre deg om du fortsatt har kontakter på Sommerholt?
- De utførte eksperimenter på deg? - Den som gjorde dette mot Clark, -
- ble sikkert utsatt for minnesletting.
Antakeligvis. De er eksperter på det feltet. Jeg skal undersøke saken.
Chloe, kan jeg få noen ord med Clark?
- Jeg lovte å kjøre ham hjem. - Det kan jeg gjøre.
Du kan ta deg pause fra barnepikejobben. Det går bra.
Greit.
Clark, vær forsiktig.
Clark, jeg vet om noe som kan hjelpe deg å huske.
- Fant jeg denne hulen? - Og vi to har samarbeidet-
- med å finne ut av hulens mysterier. Det er bare vi som vet om den.
- Hva betyr disse symbolene? - Vi tror at de handler om deg.
Vent litt. Det skulle ha vært et tohodet monster her borte.
- Så du husker dette stedet? - Nei, jeg så det på tegningene.
- Vi nedtegnet dem. - Vent litt.
Denne veggen skal ikke være her. På tegningene var det et rom bak den.
La oss dra og studere tegningene. Jeg kan forklare dem for deg.
Nei, jeg må dra hjem før foreldrene mine blir urolige.
Jeg forstår.
- Hallo? - Lois. Sjekk e-posten min.
Chloe... Lois.
Se på dette. Chloe overførte noen filer fra Sommerholt.
- Hvordan kom hun seg inn? - Chloe er ivrig etter å hjelpe deg.
Dere trenger ikke å gjøre dette. Jeg lover å ikke si noe.
Jeg vet det var en ulykke.
- Kevin drepte ikke broren sin. - De må ha plantet nye minner i ham.
Hvordan kan noen la ham tro at han drepte broren sin?
- Det må være en som ikke taklet det. - Jeg må finne Kevin.
- Hvor hen da? - Kanskje der broren døde.
Hold an. Sa ikke faren at ulykken skjedde ved... Autry Clearing?
Clark?
Kevin. Nei, ta det med ro. Jeg vil snakke med deg om Sommerholt.
Du er fyren fra Talon. Kan du huske meg?
Nei. Du slettet hele hukommelsen min.
Hele? Alle andre mister bare noen minutter.
Jeg er ikke som alle andre. Jeg vet at det er vanskelig, -
- men jeg må snakke med deg om ulykken.
- Var det her det skjedde? - Her et sted, ja.
- Jeg vet at det skjedde her et sted. - Fortell meg hva som skjedde.
Har du noen virkelige minner fra den dagen?
Kevin, hva er det?
Jeg vet ikke. Jeg har prøvd å stenge minnene ute.
Eller kanskje noen har gjort det for deg.
Nei. Jeg holdt på å lade geværet. Det skjedde her.
Men kan du virkelig huske det? Eller har noen bare fortalt deg det?
Det var ikke jeg.
Det var faren min.
Hvordan kunne han gjøre dette mot meg?
Jeg er lei for det, Kevin.
Jeg fatter ikke. Jeg ranet Talon og visket ut hukommelsen din.
Hvorfor hjelper du meg?
Jeg vet hvordan det er å miste en del av livet sitt.
For å kunne hjelpe deg, må vi bryte oss inn på Sommerholt.
Men jeg klarer ikke å få deg inn der.
Kanskje jeg kan klare det.
Denne fyrens sønn robbet meg og slettet hukommelsen til vennen min.
- La meg komme inn. - Skriv ned navnet ditt, -
- så skal du få snakke med noen. - Hør her. Kusina mi var her.
Og den psykopaten holder henne sikkert fanget.
Ms. Lane.
Du kan godt være uhøflig, men nå risikerer du faktisk fengsel.
- Var den ikke låst? - Den var visst ødelagt.
Vi kan komme oss til hovedkontoret herfra.
Clark. Er alt i orden?
Bare fortsett. Jeg kommer straks.
Jeg kan ikke ta sjansen på å slette bare de siste tre dagene.
- Jeg må gå lenger tilbake. - Ikke gjør det.
Se på det som en gave.
Tenk deg hvor mange erfaringer som hadde være mindre smertefulle-
- hvis minnene om dem ikke hadde hjemsøkt oss.
Far! Ville du la meg tro at jeg drepte broren min hele livet?
Ro deg ned. Du opplever en psykologisk reaksjon av behandlingen.
Jeg er virkelig lei for det som skjedde.
Chloe!
- Jøss! - Du store allmektige!
Lois. Sheriff.
Jeg bør visst slutte å kalle deg "Smallville".
Clark. Ikke bare stå der. Få henne løs.
Hei. Takk.
Hvordan fikk du tak i opptakene, ms Sullivan?
Hei!
Du er fyren fra smuget. Jeg prøvde å ta deg ut av bilen.
Det er det siste jeg husker før det som skjedde i laben.
Jeg beklager. Det hele var min skyld.
Jeg vet ikke hva du gjorde, men jeg skylder deg visst en tjeneste.
Jeg vil si at vi er skuls.
- Jeg bør visst ikke stoppe deg. - Folk bør vite minst mulig om meg.
Takk for at du lar meg starte på ny frisk, Clark.
Clark. Jeg så etter deg.
- Du har fått tilbake hukommelsen. - Alt er tilbake.
- Men ikke det siste døgnet. - Du gikk ikke glipp av mye.
Men jeg ville se at den gamle Clark var tilbake.
Lex. Chloe sa at du hadde snakket med meg på godset.
Hva snakket vi om?
Jeg fortalte deg om mitt eget hukommelsestap. For å trøste deg.
Jeg er heldig som har gode venner som passer på meg.
Du ville ha gjort det samme for meg.
Hei. Jeg vet jeg kommer for tidlig. Beklager.
- Jeg er visst litt nervøs. - Nervøs for hva?
Hadde vi planlagt noe?
Jeg husker ingenting fra det seneste døgnet.
Å. Men du husker alt det andre?
Det er nok best slik.
Hadde vi planlagt... en date?
Hva med Jason?
Du ville bare prate. Men vi kan ta det senere.
Lana, vent.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Jeg kan ikke la deg gå fra meg igjen.
- Vi har vært igjennom dette. - Jeg vet det.
Derfor skal det bli annerledes denne gangen.
Denne gangen?
Er det du som er Chloe?
Morsomt. Ikke kjempemorsomt, men morsomt.
Foreldrene mine sa at du hadde passet på meg. Jeg ville takke deg.
Humoren din kan nok forbedres, -
- men du var ikke akkurat som et spedbarn.
- Men likevel... - Bare hyggelig.
Det må ha vært rart å ha en zombie som bestevenn?
Jeg ante ikke at en zombies liv var så innviklet.
Innviklet?
Gjorde jeg noe uvanlig?
Du fikk en helt ny start, og du gjorde alle de samme valgene.
Med ett unntak.
Chloe, du må være fullstendig ærlig mot meg.
Ærlig?
Hva gjorde jeg?
Du stolte på meg.