Dubbel espresso kommer.
Var är servitrisen?
- Vem står på tur? - Jag.
Här är din växel.
Du gjorde väl inte vad jag tror?
- Vad vill du ha? - Jag har redan fått hjälp, tack.
- Miamis Universitet? - Ja.
Jag kan inte se dig byta flanellbyxor mot gummisandaler.
Ska man börja om kan man lika gärna börja om på stranden.
Det känns jobbigt att lämna mina föräldrar.
Ja, det kommer verkligen att bli svårt att ersätta dig.
- Hej, Lois! Kan jag få en cappuccino? - Ja, ett ögonblick.
Herregud! Vi har blivit rånade.
Clark?
Vad hände?
Vem är Clark?
Är det konstigt att se sitt barndomshem för första gången?
Känner du igen något? Huset? Korna? Traktorn? Något?
Är du säker på att jag bor här?
Ja...
Du håller mest till där borta.
- I en lada? - Du har aldrig varit normal, Clark.
Jag försökte skämta. Ibland går det inte så bra. Förlåt.
Clark, du bor här.
Okej...
Den... Den satt fast.
Jag tror faktiskt att den var låst.
Mr Kent? Mrs Kent?!
- Vad har hänt med dörren? - Jag...
Det kom en vind och blåste bort den.
Vet du var paret Kent är?
De är i Metropolis för Mr Kents hjärtundersökning. Det vet du, Clark.
Nej, han har tappat minnet.
- Igen? - Vad menar du med "igen"?
- Nu är du i alla fall påklädd... - Vi måste få hit dem.
Det blir svårt. Mr Kent hade en enkel biljett. Han är ur tjänst ett tag.
Så, vad hände?
- Jag vaknade upp i gränden med... - Chloe.
Jag tror att han sammanstötte med rånaren.
Vad? Kan vår tjuv utplåna minnen?
Det skulle förklara varför jag inte upptäckte att kassan var tom.
- Jag ska ta reda på mer om amnesi. - Lämna honom här, jag är proffs.
Men du måste klara dig på jordnöts- smör och sylt, för mer kan jag inte.
Är du okej?
- Säg att jag inte är släkt med henne. - Du bor med henne.
Clark.
Vet du vad? Jag tar med honom till ladan och ser vad som händer.
- Visst. - Vi måste prata.
Vad står du här och smilar åt?
Du har fått nåt från Kansas.
Grattis. Om du hade fått avslag hade de inte skickat det här.
Vi kan åka och titta på campusområdet nu i helgen.
Jason, jag är inte säker på om jag ska gå på college överhuvudtaget.
Jag har tänkt mycket på det.
Vad då? Vi har ju planerat det här i ett år.
Lana, det här är vår chans att lägga de senaste månaderna bakom oss.
- Det blir som Paris igen. - Nej...
Förra sommaren var otrolig, Jason. Men vi måste se det.
Vi har inte lyckats få tillbaka känslan.
Det har varit din mamma och en massa lögner.
Hur länge har du känt så här?
- Du måste ha tänkt på detta ett tag. - Ja...
Ända sen vårt förhållande blev som mitt förra.
- Så det handlar om Clark? - Nej, det handlar om oss!
Det finns för många hemligheter.
Jag önskade att vi kunde dra ett streck över det förflutna.
Man får kanske bara en sådan chans en gång i livet?
Du var det enda som fick mig att glömma.
- Vad pratar du om? - Lämna mig inte.
Du har ingen aning om hur mycket jag har skyddat dig.
Böj den här.
- Det är stål. Jag kan inte böja den. - Precis som dörren, eller hur?
Hur gjorde jag det?
Varför känns det här som ombytta roller?
Sätt dig här.
När du var liten träffades Smallville av ett meteoritregn.
Jag vet att det här låter konstigt-
- men vissa av stenarna hade en utomjordisk effekt på vissa i stan.
Min teori är att du är en av dem.
- Utomjordisk? Är jag en utomjording? - Nej.
Är jag en mutant?
Ja... Men du har räddat mitt liv flera gånger.
Du har utnämnt dig själv till Smallvilles hjälte.
Jag tycker att det är helt fantastiskt.
Vi måste ha varit goda vänner om jag berättade det här.
Det gjorde du faktiskt inte.
Du skyddade dig själv. Många skulle förråda dig om de visste.
Men det skulle aldrig du göra, eller hur?
Aldrig.
Lois sa att hon stod här hela tiden.
Varför ringer vi inte polisen?
Av samma anledning som vi inte for till sjukan.
Vi vill inte att myndigheterna vet om dig.
Se om du kan hitta nåt.
Chloe, ligger det nåt där? Bakom där? Under mattan?
Hur visste du att det låg där?
Jag antar att jag kan se igenom saker.
Vänta, kan du se igenom saker?
- Det kände du inte till, eller hur? - Nej, och vi ska inte sprida det.
Jag har tänkt på det där.
Jag vet inte varför jag lät mitt liv styras av vad andra tyckte.
Men Clark, tyvärr så är inte alla så progressiva som jag.
Det är deras problem.
Jag förstår hur sugen du är på att komma ut ur garderoben.
Jag har ägnat flera timmar åt att hålla skenet uppe.
Men sov på saken, snälla.
Jag vet, men hur ska någon kunna lära känna mig?
Jag vet att det är svårt. Men du måste ha haft en bra anledning.
Därför måste vi få dig att minnas igen.
Så att jag ska kunna fortsätta ljuga för alla?
Vänta tills du har talat med dina föräldrar.
Clark? Clark?
För tidig förbränning... Det ville jag inte veta om.
Vem är det?
Det där är Lana Lang.
Ditt livs kärlek.
Det verkar vara en sak till som du inte kommer ihåg.
Jag kom för att fråga om du mådde bra.
Men, det verkar som om jag har fått mitt svar.
Mitt liv är ett tomrum. Hur skulle du må?
Ska vi tycka synd om oss? Det är skoj.
Chloe är väldigt beskyddande. Det finns många som jag inte kan lita på.
Och du vet inte vilka de är.
Du kommer inte ihåg pjäserna, men du kan fortfarande spela spelet.
Och hur ska jag göra det?
Lita på magkänslan.
Vad säger den om mig?
Att vi inte gillar varandra?
Du är på rätt spår. Fortsätt så.
- Hej, Clark. - Hej.
Jag hörde vad som hände.
Förlåt. Du vet väl inte vem jag är?
Lana.
Jag tänkte komma förbi sen. Jag trodde inte att vi skulle ses.
Jag kom för att träffa dig.
Chloe sa att vi var...
Ja, det var vi.
Vad hände?
Snälla...
- Jag skulle verkligen vilja veta. - Jag också.
Var det jag?
Jag förstår inte...
Om jag kände i närheten av vad jag känner nu...
Berätta inte. Jag vill inte veta.
Jag vill inte veta, för den här gången är det annorlunda.
Den här gången?
Jag tycker inte att vi borde prata om det här nu.
När kan vi prata om det?
Hur kom han hit?
Hjärtat verkar komma ihåg mer än hjärnan.
Kom igen, kusin. Sluta tänka på dina små dystra stunder.
Hej, vi har spårat kortet till Grandview Motocross Park.
Det tillhör en Kevin Grady.
Han bor här, så vi ska kolla upp adressen. Kommer du?
Kevin? Vad gör du här?
- Jag kunde inte stanna där. - Du är mitt i behandlingen.
Den funkar inte. Jag vet att du vill hemlighålla det.
Men vad de än gör så kommer jag alltid att veta sanningen.
- Kev... - Oroa dig inte. Jag har pengar.
Efter vad jag gjorde så förstår jag om du inte vill se mig.
- Låt oss hjälpa dig, Kevin. - Det kan ni inte!
De förvandlade mig till ett missfoster.
- Vad menar du? - Det här.
- Ja? - Hej!
Jag är här för att driva in en liten skuld som din son är skyldig.
- Det är ett misstag. - Vi hittade det här vid kassan.
Det är Kevins. Vi vill prata med honom.
- Min son är inte i stan. - Är han på ett behandlingshem?
Jag såg parkeringstillståndet på vindrutan.
- Ni har inte med det att göra. - Vi måste bara få veta vad han vet.
Okej...
Ja, min son är patient på Summerholt.
Förra hösten tog jag med mig mina söner på jakt.
Det skedde en olycka.
Kevin laddade sin bössa och...
...jag förlorade min son Dillon.
Jag beklagar sorgen, mr Grady.
Kevin kunde inte leva med sig själv.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Vi tänkte att det skulle bli bra om Summerholt raderade hans minne.
Ursäkta mig, jag måste hitta min son.
Det är hjärtslitande, men är det sanningen? Jag tar mig en titt.
- Mår du bra? - Jag hör någon som springer.
Va? Förmågorna fortsätter bara att dyka upp. Var är de?
På andra sidan huset.
- Han är på en motorcykel nu. - Spring, Clark. Spring nu!
Slottidén spred sig inte längre än så här, va? Jag känner en miljardär...
Lustigt. Du har aldrig varit imponerad förut.
Mr Luthor.
Lex. Vi är "du" med varann sen jag nästan dödade dig.
Vad trevligt, men vi kom faktiskt hit av en anledning.
Har du kvar kontakten på Summerholt?
Killen som gjorde detta mot Clark försöker få sitt minne raderat.
Det låter väl inte helt otänkbart.
Jag ringer runt lite.
Chloe, jag skulle vilja tala med Clark i enrum.
- Jag lovade att köra hem honom. - Det klarar jag nog av.
Det är lugnt. Du kan behöva en ledig stund, Chloe.
Okej...
Clark, var försiktig.
Jag tror att jag vet nåt som kan återställa ditt minne.
- Hittade jag de här grottorna? - Ja, och vi har försökt förstå dem.
Endast oss emellan.
- Vad betyder symbolerna? - Vi tror att de handlar om dig.
Vänta... Det ska finnas ett tvåhövdat monster här.
- Du minns alltså den här platsen? - Nej, jag känner igen den.
Vi dokumenterade dem.
Vänta... Den här väggen borde inte vara här.
- Vad menar du? - Teckningarna visar ett rum här.
Vi ska kanske ta och titta på bilderna igen? Jag kan förklara dem.
- Nej, mina föräldrar kan bli oroliga. - Visst.
- Hallå? - Lois? Kolla min e-mejl.
- Chloe! - Lois? - Titta på det här, Clark.
Chloe bad mig att ladda ner filer från Summerholt.
- Hur kom hon in? - Chloe gör vad som helst för dig...
Du behöver inte göra det här. Jag lovar att inte säga nåt!
Det var en olycka. Du gjorde det inte med flit.
- Kevin dödade inte sin bror. - Han måste ha fått nya minnen.
Hur kan nån låta Kevin tro att han dödade sin bror?
Någon som inte kan leva med sig själv.
- Jag måste hitta Kevin. - Var då nånstans?
Där hans bror dog.
Vänta, sa inte hans pappa att det skedde vid Autry Clearing?
Clark?
Kevin? Vänta, jag kom för att tala med dig om Summerholt.
Du är killen från Talon. Hur minns du mig?
Det gör jag inte. Du raderade alla mina minnen.
Alla? På alla andra raderades bara ett par minuter.
Jag är väl inte som alla andra.
Jag vet att det är svårt, men vi måste tala om olyckan.
Var det här det hände?
Här nånstans...
Jag vet att det var här nånstans.
Berätta vad som hände den där dagen.
Har du några verkliga minnen från den där dagen?
Vad är det, Kevin?
Jag är inte säker. Jag har försökt förtränga minnena.
Eller så har någon tagit dem från dig.
Nej, nej. Jag laddade min bössa. Det var precis här.
Kommer du verkligen ihåg det eller har nån sagt det?
Jag gjorde det inte.
Det var min pappa.
Hur kunde han göra så mot mig?
Jag är ledsen, Kevin...
Jag förstår inte. Jag rånade Talon och raderade ditt minne.
Varför hjälper du mig?
Jag vet hur det är att förlora en del av livet.
Jag kan inte hjälpa dig. Jag kan aldrig få in dig på Summerholt.
Jag kan kanske komma in...
Den här snubbens son rånade mig och raderade min väns minne.
Du ska släppa in mig.
Om du skriver in dig ska jag meddela nån.
Vad är problemet? Jag tror att det där psykfallet håller min kusin här.
Ms Lane?
De betalar dig säkert bra, men inte så bra att du vill sitta i fängelse.
- Var den inte låst? - Jag tror att den var sönder.
Vi kan nog nå huvudkontoret härifrån.
Clark? Mår du bra, Clark?
Gå före du, jag kommer efter.
Jag önskar att jag bara kunde radera de senaste dagarna.
- Jag måste radera mycket mer. - Gör det inte, snälla.
Se det som en gåva.
Vet du hur många saker som skulle vara mindre smärtsamma-
om vi inte plågades av våra minnen?
Pappa! Hade du tänkt att ljuga för mig resten av livet?!
Lugna ner dig. Du reagerar på din behandling.
Ingen ångrar sig mer än jag.
- Wow... - Åh, gode Gud...
Lois. Sheriffen.
Jag ska nog inte kalla dig Smallville längre...
Vad håller du på med, Clark? Ska du inte befria henne?
Tack.
Hur fick du tag i banden, miss Sullivan?
Du!
Du är killen från gränden. Jag försökte dra ut dig ur bilen.
Det är det sista jag minns före labbet.
Ja, det var mitt fel.
Jag vet inte vad du gjorde, men det känns som om jag bör tacka dig.
Vi är snarare kvitt.
- Jag ska inte hindra dig från att gå. - Det är nog bäst så.
Tack för att du gav mig en ny chans, Clark.
Clark! Jag letade efter dig.
Grattis. Jag hörde att minnet är tillbaka.
Ja, helt tillbaka.
Förutom det senaste dygnet.
Du missade inget. Jag ville bara se den gamle Clark.
Lex!
Chloe sa att du ville prata med mig om nåt.
Vad ville du tala om?
Jag berättade bara om min egen minnesförlust.
Tur att jag har så många vänner.
Du skulle ha gjort detsamma för mig.
Jag vet att jag är tidig. Förlåt.
Jag är nog lite nervös.
Varför är du nervös?
Skulle vi göra nåt särskilt?
Jag minns inte det senaste dygnet.
Men du kommer ihåg allt annat?
Det är nog bäst så...
Skulle vi gå på en dejt nu?
Och Jason?
Du ville bara prata, Clark. Det kan vänta till senare.
Vänta, Lana.
Jag kan inte göra det här.
Jag kan inte låta dig gå ifrån mig.
Det är okej. Vi vet båda bättre.
Jag vet.
Den här gången ska bli annorlunda.
Den här gången?
Är det du som är Chloe?
Skoj, inte jätteskoj, men skoj.
Mina föräldrar sa att du satt barnvakt åt mig. Tack.
Din humor behöver förbättras, men jag behöver inte lära dig att äta.
- Ändå... - Varsågod.
Det var väl konstigt att ha en zombie till bästa vän?
Jag insåg aldrig hur komplicerat den zombiens liv var.
Komplicerat?
Gjorde jag nåt ovanligt?
Du började om från början och gjorde precis samma val, förutom ett.
Var ärlig nu, Chloe.
Ärlig?
Vad gjorde jag?
Du litade på mig.
Översättning: Johannes Carlsson www.sdimedia.com